ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 червня 2020 року                                                                        м.Суми

                                                               Справа №585/245/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1147/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Хвостика С. Г. 
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області  від 26 лютого 2020 року, ухваленого у складі судді Машини І.М. в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області, 

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 та просив змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 квітня 2014 року у справі № 585/1355/14-ц, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття; відкликати з Роменського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Сумській області виконавчий лист № 2/585/521/14 від 20 травня 2014 року, виданий Роменським міськрайонним судом Сумської області на підставі рішення від 29 квітня 2014 року.
Свої вимоги мотивує тим, що Роменський міськрайонний суд Сумської області у справі № 585/1355/14-ц ухвалив рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - з 10 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, аліменти сплачувати матері ОСОБА_2 . Цим же рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання дружини ОСОБА_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.
Вказує, що на даний час виникли обставини, передбачені ст. 192 СК України, щодо зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за вказаним вище рішенням суду, а саме він втратив постійну роботу, а тому у нього погіршилося матеріальне становище. Крім того, він повторно одружився, від шлюбу має дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружина та син проживають з ним та перебувають на його утриманні.
Посилаючись на вказані обставини, просив позов задовольнити.
Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 26 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.
Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу в розмірі 1200 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення ухвалено без повного, всебічного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким його позов задовольнити; стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, хоча він такого клопотання не заявляв. Крім того, ним 28 лютого 2020 року, тобто у строк, встановлений ухвалою суду, було подано відповідь на відзив, який при ухваленні оскаржуваного рішення судом не був взятий до уваги.
Вказує на те, що на даний час він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно. У зв`язку з тим, що він не працевлаштований та не має офіційного джерела доходів, з нього виконавчою службою вираховуються аліменти, виходячи з рівня середньої заробітної плати по Роменському району, в результаті він має сплачувати кошти в розмірі 1893 грн 50 коп. Вказаний розмір, на його думку, з урахуванням обставин, вказаних у позові, є несправедливим по відношенню до другої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Зазначає, що судом першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення не зазначено посилань на докази, на підставі яких суд ухвалив рішення, суд обмежився загальними фразами без наведення конкретних фактичних обставин. Судом взято до уваги лише позицію відповідача щодо наявності хвороби у дитини та не звернуто увагу на обставини, визначені законодавством, які є підставою для зміни розміру аліментів та про які він зазначив у позові.
Крім того, вважає, що суд не повинен був брати до уваги копії документів на підтвердження понесених відповідачем витрат на правову допомогу, оскільки вказані документи до надісланого йому відповідачем відзиву додані не були, тому він був позбавлений можливості подати суду свої заперечення в цій частині.
На апеляційну скаргу надійшов відзив від ОСОБА_2 , в якому зазначає про безпідставність викладених в апеляційній скарзі доводів та вимог позивача і просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду - без змін.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 25 квітня 2014 року (а. с. 8).
Від шлюбу мають дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7). 
Роменський міськрайонний суд Сумської області рішенням від 29 квітня 2014 року у справі № 585/1355/14-ц, стягнув з ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - 10 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, аліменти сплачувати матері, ОСОБА_2 ; стягнув з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - з 10 квітня 2014   року і до досягнення дитиною трирічного віку.
На виконання вказаного рішення суду 20 травня 2014 року видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Роменському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області (а. с. 13).
25 жовтня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (а. с. 5). Від вказаного шлюбу мають дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 6).
01 липня 2019 року позивач звільнений з роботи за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 4).
Дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на «Д» обліку в КНП «ЦПМСД м. Ромни» з діагнозом: хронічний вторинний пієлонефрит, міхурно-сечовий рефлюкс І-ІІ ст. (а. с. 33-35).
У ст. 180 СК України йдеться про те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дитини до її повноліття незалежно від розміру їх доходів.
За приписами  ст. 192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Під зміною матеріального положення сторін розуміється, як покращення так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів; під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримання і які фактично знаходяться на їх утриманні.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, середній розмір сплачуваних позивачем аліментів на утримання дитини складає близько 2000 грн на місяць, дочка хворіє та потребує постійного лікування; позивачем в свою чергу не надано доказів того, що він не отримує будь-яких доходів, а також беручи до уваги, що розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами СК України, а батьки зобов`язані утримувати дітей незалежно від того отримують вони дохід чи ні, відтак дійшов висновку про відсутність підстав для зміни розміру аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому ставить питання про зміну розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання дитини за рішенням суду в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі у розмірів 1200 грн щомісячно. Тобто фактично позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів.
Проте, заявляючи вказані вимоги про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі ОСОБА_1 не врахував, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
В даній справі, рішення в якій переглядається, ОСОБА_1 є не одержувачем, а платником аліментів.
З врахуванням наведених обставин та норм матерального права відсутні підстави для задоволення вимог позивача про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення та визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни рішення суду щодо мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 із зазначенням, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав, викладених в даній постанові. 
В свою чергу, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду відповідно до положень ст. 192 СК України з позовом про зменшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, а саме щодо зменшення розміру частки від заробітку (доходу), що стягується з нього на утримання дитини, в якості аліментів.
Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо витрат за правничу допомогу, що були стягнуті з нього на користь ОСОБА_2 .
Так, ОСОБА_2 у відзиві на позов зазначила попередній розрахунок суми судових витрат, які вона очікувала понести у зв`язку із розглядом справи, а саме витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 1 200 грн. На підтвердження вказаних витрат вона надала договір по надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг та квитанцію до прибуткового касового ордера № 13 від 17 лютого 2020 року про оплату послуг адвоката Менька Д.Д. у розмірі 1 200 грн. Також в матеріалах справи мається поштова квитанція про направлення відзиву з додатками позивачу (а. с. 26-28; 36-38).
З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо наявності підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 1200 грн.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381- 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області  від 26 лютого 2020 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову.
В іншій частині рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області  від 26 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 04 червня 2020 року. 

Головуючий:                                                                Т.А. Левченко 

Судді :                                                                         О.І. Собина

                                                                               С.Г. Хвостик