ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Головуючий суддя у першій інстанції : Ковальчук В.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року	Львів	Справа № 140/1757/19 пров. № А/857/3714/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Макарика В.Я., Матковської З.М.
за участю секретаря судового засідання:          Хомич О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року у справі № 140/1757/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Волинь» до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу ( недоїмки) та рішень, - 

ВСТАНОВИВ :

29.05.2019р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Футбольний клуб «Волинь» (надалі ТОВ «ФК «Волинь») звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Волинській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 15.05.2019р. № Ю-0009441303, рішення № 0004961303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.03.2019р., рішення № 0004981303 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 27.03.2019р.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.07.2019р. позов задоволено. 

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Державної податкової служби у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.07.2019р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

29.04.2020р. на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання ТОВ «Футбольний клуб «Волинь» про відкладення розгляду справи на період карантину.

ч.2 ст.313 КАС України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, ч.3 цієї статті передбачає, що якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, а їх участь у судовому засіданні не визнана обов`язковою.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, 28.01.2019р. податковим органом проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ФК «Волинь» податкового законодавства за період з 01.01.2015р. по 30.09.2018р., валютного - за період з 01.01.2015р. по 30.09.2018р., єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015р. 30.09.2018р.

За результатами перевірки з врахуванням заперечень від 11.02.2019р. на акт перевірки від 28.01.2019р. № 1513/14-09/37204659 складено акт перевірки від 15.03.2019 р. № 4743/14-09/37204659 в якому зазначено виявлені в ході перевірки порушення, а саме : 
- п.1 ч.1  ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за період, що перевірявся, в результаті чого своєчасно не нараховано (не утримано) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 686598,12 грн. за січень 2015 року - вересень 2018 року;
- абз.1 ч.8 ст.9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в результаті чого платником несвоєчасно сплачено (несвоєчасно перераховано) єдиний внесок за листопад 2015р. в розмірі -331305,64 грн.
- п.п.4 п.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та п.8 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Мінфіну від 14 квітня 2015 року №435 (Звітів ЄСВ за лютий 2015 року, травень 2015 року, червень 2015 року, липень 2015 року, серпень 2015 року, вересень 2015 року, жовтень 2015 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, вересень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року, серпень 2017 року, вересень 2017 року, жовтень 2017 року, листопад 2017 року, грудень 2017 року, січень 2018 року, березень 2018 року, квітень 2018 року, червень 2018 року, липень 2018 року.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Волинській області винесено:
- рішення №0004961303 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.03.2019 року, яким застосовано до товариства штрафні санкції в сумі 343299,06 грн.;
-рішення №0004981303 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 27.03.2019 року, яким засновано до позивача штрафні санкції в сумі 3910,00 грн., 
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.02.2019 року №Ю-0004951303, якою зобов`язано товариство сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 686598,12 грн. 

Позивач оскаржив зазначені рішення та вимогу в адміністративному порядку, подавши скаргу до Державної фіскальної служби України від 09.04.2019 року вих. №61 за результатами розгляду якої прийнято рішення про результати розгляду скарги від 13.05.2019 року №21905/6/99-99-11-05-02-25, яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 21.02.2019 року №Ю-0004951303 скасовано, а вказані оскаржувані рішення залишено без змін. 

15.05.2019р. податковий орган прийняв вимогу про сплату боргу (недоїмки) від №Ю-0009441303, якою зобов`язано ТзОВ "ФК "Волинь" сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в сумі 686598,12 грн. (а.с.36, том 5).

Зокрема, контролюючий орган приймаючи оскаржені рішення та вимогу дійшов висновку, що позивач своєчасно не нарахував та не сплатив єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та не подав звітність встановленої форми у зв`язку з укладеними договорами на спортивну підготовку футболістів та виплатою винагороди фізичним особам за цими угодами цивільно-правового характеру.

Отже, предметом доказування в даній справі є наявність чи відсутність обов`язку у ТзОВ «Футбольний клуб «Волинь» сплачувати єдиний внесок та подавати звітність за цивільно-правовими договорами. 

Як видно з матеріалів справи позивач ТзОВ "ФК "Волинь" уклав з фізичними особами договори на спортивну підготовку футболіста №28 від 05.08.2015 року, б/н від 20.07.2012 року, б/н від 21.02.2013 року, №17/1-07/13 від 17.07.2013 року, №17-07/13 від 17.07.2013 року, №18-06/13 від 18.06.2013 року, №09-07/13 від 09.07.2013, №18-07/14 від 18.07.2014 року,  б/н від 08.07.2012 року, №14-08/14 від 14.08.2014 року, №3/07/2015 від 01.07.2015 року, №27 від 05.08.2015 року, №11-07/13 від 11.07.2013 року, №25-02/14 від 25.02.2014 року, №09/1-07/13 від 09.07.2013 року, №16-07/14 від 16.07.2014 року, №04-07/13 від 04.07.2013 року, №б/н від 24.07.2012 року, №21-06/13 від 21.06.2013 року, №08-08/14 від 08.08.2014 року, №03/1-07/13 від 03.07.2013 року, №27/02/2015 від 27.02.2015 року, №27/07/2016 від 27.07.2016 року, №18 від 13.07.2015 року, №17 від 13.07.2015 року, №20 від 13.07.2015 року, №19 від 13.07.2015 року, №24 від 29.07.2015 року, №21 від 13.07.2015 року, №25 від 29.07.2015 року, №23 від 29.07.2015 року, №29 від 27.08.2015 року, №15 від 12.06.2015 року, №23-10/14 від 23.10.2014 року, №22 від 23.07.2015 року, №1 від 25.05.2015 року, №2 від 25.05.2015 року, №13 від 02.06.2015 року, №31 від 16.09.2015 року, №31 від 16.09.2015 року, №19/1-09/13 від 19.09.2013 року, №6 від 27.05.2015 року, №39 від 23.10.2015 року, №8 від 28.05.2015 року, №3 від 25.2015 року, №16 від 03.06.2015 року, №4 від 25.05.2015 року, №7 від 28.05.2015 року, №30 від 16.09.2015 року, №11 від 12.06.2015 року, №13/09 від 15.09.2017 року, №36 від 23.09.2015 року, №42 від 10.11.2015 року, №23/12-01 від 23.12.2016 року, №8 від 01.08.2017 року, №23/12 від 23.12.2016 року, №30/01-01 від 30.01.2017 року, №12 від 28.08.2017 року, №5 від 27.05.2015 року, №01/09 від 01.09.2016 року, №50 від 04.01.2018 року, №49 від 04.01.2018 року, №48 від 05.01.2018 року, №47 від 06.01.2018 року, №46 від 05.01.2018 року, №45 від 04.01.2018 року, №92-М від 26.07.2018 року, №60 від 19.03.2018 року, №78-В від 01.07.2018 року, №90-М від 26.07.2018 року, №94-М від 26.07.2018 року, №13 від 29.08.2017 року, №55 від 01.07.2018 року, №91-М від 26.07.2018 року, №56 від 19.03.2018 року, №61 від 19.03.2018 року, №93-М від 26.07.2018 року ( т.1, а.с.248-250, том 2, а.с.1-231 ).

Предметом даних договорів є надання ТзОВ "ФК "Волинь" (клубом) послуг зі спортивної підготовки фізичних осіб (футболістів) з метою подальшого укладення ними першого трудового контракту з  клубом та набуття статусу професіонала. З моменту укладення вищенаведених договорів між футбольним клубом та футболістами виникли взаємні права та обов`язки, відповідно до яких визначено вимоги з організації спортивної підготовки, тренувань та участі футболістів у змаганнях, у яких братимуть участь команди.

При цьому, в п. 3.1 договорів передбачено, зокрема, зобов`язання футбольного клубу виплачувати футболісту стипендію (премію) відповідно до розпорядження Генерального директора Клубу; при зниженні спортивних результатів футболіста, за поданням тренера, Клуб залишає за собою право не здійснювати даних виплат.  

Укладення договорів відповідає господарській діяльності ТзОВ "ФК "Волинь". Зокрема, згідно із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.01.2019 за №1004892907 одним із видів діяльності товариства" є: 85.51 Освіта у сфері спорту та відпочинку. 

На виконання вказаних договорів позивач ТзОВ "ФК "Волинь" нарахував та виплатив спортсменам винагороду за спортивну підготовку  за січень 2015 року - вересень 2018 року на загальну суму - 2816361,00 грн.,  що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю нарахування та виплати винагороди за спортивну підготовку за цей період ( т.1 а.с.193-247).

Контролюючий орган вважає, що позивач занизив базу нарахування єдиного внеску у період що перевірявся на загальну суму - 2816361 грн. при здійснені виплат відповідно до наказів з основної діяльності про нарахування та виплату винагороди за спортивну підготовку спортсменів та своєчасно не нарахував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму - 686598,12 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що сума винагороди, яка була нарахована та виплачувалась ТзОВ «Футбольний клуб» «Волинь» спортсменам за спортивну підготовку за цивільно-правовими договорами «Договір на спортивну підготовку футболіста» не є базою нарахування єдиного внеску виходячи з наступного.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», передбачено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Так, п.3 і 10 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» надано визначення поняттям:

-застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

-страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

В абз.2 п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абз.1 п.1 та п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  єдиний внесок нараховується:

-для платників, зазначених у п. 1 (крім абз. 7), ч.1 ст.4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

ст.1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, в грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Із змісту ст.2 Закону України «Про оплату праці» видно що структура заробітної плати складається із основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

В п.3, п.3.25 Інструкції із статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5 передбачено, що інші виплати, що не належать до фонду оплати праці включають серед іншого: стипендії, що призначаються згідно з діючим законодавством, видатним діячам науки, освіти та культури, фізичної культури та спорту, інформаційної галузі, олімпійським і параолімпійським чемпіонам, видатним спортсменам і тренерам з олімпійських видів спорту, талановитим і перспективним спортсменам, молодим ученим та інші державні стипендії.

ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона ( виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони ( замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про фізичну культуру і спорт» фізкультурно-спортивні послуги - організація та проведення суб`єктами сфери фізичної культуру і спорту фізкультурно-оздоровчої діяльності та\або фізкультурно-спортивної реабілітації осіб з інвалідністю або підготовки спортсменів до змагань з видів спорту, визначених в Україні.

За умовами укладених вищевказаних договорів на спортивну підготовку футболістів останні не виконують робіт для клубу та не надають послуг клубу та не отримують від клубу винагороду за виконання робіт ( надання послуг) за цивільно-правовими договорами. Виплати, що здійснюються клубом на користь футболістів не належать до фонду оплати праці, а є стипендією ( винагородою) за вагомі досягнення у спортивній підготовці, які виплачуються   не всім футболістам, а лише тим які мають досягнення у спортивній підготовці за подання тренера. Футболісти я якими укладені договори не перебувають у трудових відносинах з клубом.

Отже, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що  позивач порушив абз.2 п.1 ч.1 ст.4, абз. 1 п. 1 ч.1 ст.7, абз.1 ч.8 ст.9, п.п.4 п.2 ст.6  Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», п 2.1.8. Інструкції із статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 р. № 5. Оскільки ТОВ «ФК «Волинь» не є роботодавцем футболістів - аматорів, з якими укладені Договори, а здійснювані виплати на користь окремих футболістів, які не надають Товариству послуг та не виконують для Товариства робіт, не включаються до фонду оплати праці, та не є базою оподаткування єдиним внеском.

Не приймає до уваги колегія суддів доводи апелянта про те, що договори на спортивну підготовку футболістів, які ТзОВ «ФК «Волинь» уклав з фізичними особами /спортсменами, мають ознаки трудових договорів, а відповідно виплати, що здійснювались позивачем на користь футболістів\спортсменів є базою нарахування єдиного внеску виходячи з наступного.

Правовідносини між футбольним клубом та футболістом, крім інших нормативних документів також регулюються Регламентом Федерації Футболу України зі статусу і трансферу футболістів. ( далі Регламент)

Вказаний Регламент  містить в собі спеціальні норми права, що регулюють відносини між футболістом та футбольним клубом.

Із змісту ч.8 ст.11 Регламенту видно, що «Договір на спортивну підготовку футболіста» (надалі Договір) визначає права та обов`язки сторін по організації спортивної підготовки, регламентує порядок участі футболіста в різного роду змаганнях та інших спортивних заходах, в яких бере участь клуб самостійно, або в складі інших спортивних організацій, в тому числі і зарубіжних, на підставі договорів про сумісну діяльність, або інших угод, не заборонених законодавством України.

ч.9 ст.11 Регламенту чітко встановлює, що футболіст, що має укладений Договір на спортивну підготовку з професіональним клубом має статус аматора.

Згідно ч.1 ст.4 Регламенту  футболіст, який бере участь у змаганнях під егідою ФФУ, має статус аматора або професіонала.

Так, ч.3 ст.4 Регламенту чітко встановлює, що професіонал - це футболіст, який має письмовий контракт з клубом та отримує за свою діяльність у футболі винагороду, яка перевищує його фактичні витрати.

 Згідно ч.5 ст.4 Регламенту, футболіст, який не отримує винагороди, крім компенсації фактичних витрат, викликаних його діяльністю, що пов`язана з футболом, та не має письмового контракту з клубом - є аматором. Допускається компенсація витрат на екіпірування, харчування, проїзд і розміщення під час змагань, страхування і підготовку.

Крім того, Регламент визначає, що контракт - це форма трудової угоди між професіональним футбольним клубом та його працівником з усіма додатками, змінами і доповненнями, і укладеної відповідно до законодавства України та даного Регламенту змагань з метою участі у змаганнях.

Зокрема, ч.1 ст.8 Регламенту чітко встановлює, що футболісти-професіонали, тренери та інші фахівці, зараховані до штату команди, в обов`язковому порядку оформляють свої трудові відносини шляхом укладання контракту в письмовій формі тільки з професіональним клубом у відповідності до законодавства України про працю, вимог статутних і регламентних документів ФІФА, УЄФА, ФФУ та відповідних асоціацій.

Вказані обставини дають підстави дійти висновку, що статус футболіста аматора, виключає статус футболіста професіонала, тобто будь-який футболіст може мати статус або аматора, або професіонала. При цьому, перебувати у двох вищевказаних статусах, згідно норм Регламенту - заборонено.

Футболісти аматори - не перебувають в трудових відносинах з професійним футбольним клубом, адже для укладення трудового договору (контракту) футболіст повинен змінити статус аматора на статус футболіста професіонала. Футболіст аматор, який є стороною Договору на спортивну підготовку футболіста, за умовами такого договору не надає футбольному клубу будь-які послуги, та не виконує будь-які роботи.

Тому, виплати, що здійснювалися ТОВ «ФК «Волинь» на користь футболістів не відносяться до фонду оплати праці, а по-суті, є виключно заохочувальними виплатами, за вагомі досягнення футболіста у спортивній підготовці. При цьому, виплачуються не всім футболістам, не в однаковому розмірі, а виключно тим футболістам, які досягали реальних успіхів (результатів) у своїй спортивній підготовці, і які (результати) були підтверджені професійною думкою тренера. Тобто, такі виплати згідно п.п. 14.1.47 п. 14.1 ст.14  Податкового кодексу України визначаються як додаткове благо.

Оскільки доходи отримані платником податку як додаткове благо, не включаються/не входять до бази нарахування єдиного соціального внеску, тому позивач обґрунтовано не відобразив у звітності з нарахування та сплати Єдиного соціального внеску виплати на користь футболістів з якими укладені договори на спортивну підготовку футболістів.

Щодо доводів апелянта, що обов`язковою умовою Договору на спортивну підготовку футболіста є забезпечення футболіста усіма видами соціального страхування, встановленими законодавством України, колегія суддів вважає зазначити наступне. 

Так, Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» регламентує не усі види соціального страхування, що встановлені законодавством України, а лише визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. 

Разом з тим, зміст та характер правовідносин між футболістами аматорами та ТОВ «ФК «Волинь», не охоплюється предметом регулювання Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а відповідно забезпечення футболіста аматора загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням не є обов`язковою умовою Договору на спортивну підготовку футболіста.

Із змісту п. 86.1 ст.86 ПК України видно, що за результатами перевірки платників податків контролюючий орган складає акт, а за відсутності порушень вимог законодавства довідку.

В п.5 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015р., що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.10.2015р. за № 1300/27745 (зі змінами і доповненнями), факти виявлених порушень законодавства з питань податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів. 

Викладені контролюючим органом висновки в акті перевірки та доводи апеляційної скарги про те що договори на спортивну підготовку футболіста які ТзОВ «ФК «Волинь» укладало з фізичними особами/спортсменами мають ознаки трудового, а відповідно виплати що здійснювались позивачем на користь футболістів/спортсменів є базою нарахування єдиного соціального внеску не підтверджуються жодними посиланнями на певні первинні документи та докази.

Не надано та не наведено таких документів та доказів в ході розгляду справи в порушення вимог ст. 77 КАС України як в суді першої так і апеляційної інстанцій.

Згідно п.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

ст. 74 КАС України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В п. 1 ст. 75 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Тобто, із аналізу Порядку № 727 від 20.08.2015 р. видно, що висновок акта перевірки щодо оцінки повноти та своєчасності виконання платником зобов`язань перед бюджетом, дотримання вимог іншого законодавства має ґрунтуватись на визначених ст. ст 73-75 КАС України належних, достовірних та допустимих доказах, отриманих безпосередньо від платника податків, а також з інших джерел у встановленому законом порядку. Доведення правомірності висновків перевірки повинно бути переконливим, логічним, аргументованим.

Відображення в акті (довідці) перевірки необґрунтованих даних, а також суб`єктивних припущень перевіряючих, які не мають підтверджуючих доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб платника податків не допускається.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні жодні належні, достовірні та допустимі докази, із посиланням на фактично перевірені відповідні документи бухгалтерського обліку, первинні документи тощо за відповідний звітний період які підтверджують ту обставину що  виплати що здійснювались позивачем на користь футболістів за договорами про спортивну підготовку футболіста, можуть вважатись та бути віднесені до бази нарахування єдиного соціального внеску.

Щодо наданих до апеляційної скарги роздруківок статистичної інформації, про персональну та/або командну статистику футболістів, то з наданих апелянтом роздруківок неможливо встановити, що футболісти аматори, брали участь в тих чи інших футбольних змаганнях/турнірах, в статусі футболістів професіоналів, адже певні професіональні турніри/змагання не виключають можливості участі в складі команди футболістів аматорів.

Крім того, з наданих роздруківок не можливо встановити, що виплати з приводу яких контролюючим органом винесені оскаржувані рішення та вимога були проведені футболістам аматорам саме за участь в професіональних футбольних змаганнях.

За таких обставинах, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Головне управління Державної податкової служби у Волинській області як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені законом та Конституцією України. В порушення вимог ст. 77 КАС України відповідач не довів жодними належними, допустимими та достовірними доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки колегії суддів.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 липня 2019 року у справі № 140/1757/19 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                          Н.В. Бруновська

Суддя                                                                                           В.Я. Макарик

Суддя                                                                                          З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 12.05.2020р.