Справа № 759/11218/18                                                                                                                       Головуючий в суді І інстанції Миколаєць І.Ю. 
Провадження № 22ц-824/4866/2020                                                                                             Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2020 року                                                                                                                                                    м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О., 
за участі секретаря Гановської А.М.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
12 листопада 2019 року заочним рішенням Святошинського районного суд міста Києва позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики укладеним 12 лютого 2014 року у розмірі 14 000,00 доларів США та 13 000,00 гривень основного боргу, а також 5320,00 доларів США та 4940,00 грн. відсотків за користування грошовими коштами, а також 5395,00 грн. судових витрат.
Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 січня 2020 року заяву представника ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено, стягнуто ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 14 000 грн. 00 коп. та витрати, які не були сплачені на день ухвалення рішення в сумі 5 500 грн. 00 коп.
Не погодившись із цим додатковим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує на те, що у матеріалах справи відсутні належні докази щодо наявності підстав для сплати додаткових витрат за надання правничої допомоги позивачу, оскільки договір про надання правової допомоги не містить такого обов`язку позивача, і жодної додаткової угоди між позивачем і його представником про відшкодування таких витрат не укладалося.
У свою чергу, представник позивача ОСОБА_2 надав пояснення щодо апеляційної скарги, в яких погоджується із висновком суду першої інстанції, та посилається зокрема на те, що позивачем були надані усі належні докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, натомість відповідачем не заявлялося до суду клопотання про зменшення розміру цих витрат і без такого клопотання суд сам не вправі зменшувати їх розмір, через що просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та об`ємом виконаної адвокатом роботи, підтверджені належними і допустимими доказами, через що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 14 000, 00 грн. фактично понесених витрат на правничу допомогу та 5500, 00 грн. витрат, які не були сплачені на день ухвалення рішення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Святошинського районного суд міста Києва від 12 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 14 000,00 доларів США та 13 000,00 гривень основного боргу, а також 5320,00 доларів США та 4940,00 грн. відсотків за користування грошовими коштами, а також судові витрати.
18 листопада 2019 року  ОСОБА_5 , яка представляє інтереси ОСОБА_2 , звернулась до суду з заявою про винесення додаткового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача фактично понесені витрати на правову допомогу в розмірі 14 000 грн. 00 коп. та витрати, які не були сплачені на день ухвалення рішення, в розмірі 5 500 грн. 00 коп.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 22 червня 2018 року, попереднє визначення суми судових витрат, які позивач поніс та очікував понести у зв`язку із розглядом справи, акт прийому-передачі наданих послуг до вказаного договору, в яких визначені перелік та види наданих адвокатом послуг та порядок їх оплати (а.с.15,18, 208).
Згідно розрахунку про попереднє визначення суми судових витрат, сторонами були передбачені витрати на адвоката за участь у судових засіданнях 5 годин в розмірі 5 000 грн. 00 коп. та витрати на прибуття до суду в розмірі 500 грн. 00 коп.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 137 ЦПК України).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята статті 137 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Таким чином, суд першої інстанції надав повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду справи із дотриманням норм процесуального права, навів у судовому рішенні необхідне мотивування та врахував співмірність заявлених вимог зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим на надання цих послуг, та їх обсяг, та дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача 14 000, 00 грн. та 5500, 00 грн. витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги адвокатом. 
Доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки місцевим судом при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача, враховано, що витрати позивача належним чином підтверджено та обґрунтовано, і відповідачем не доведено неспівмірності таких витрат, при цьому колегія суддів враховує, що відповідачем відповідно до ст. 137 ЦПК України не заявлялося клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, і без відповідного клопотання суд не в праві зменшувати розмір таких витрат, через що  доводи ОСОБА_1 не можуть бути належними підставами для скасування оскаржуваного додаткового рішення.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладених у додатковій постанові від 24 грудня 2019 року у справі № 926/1795/18.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і  спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення місцевого суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 січня 2020 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                               Судді: