ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/725/18  Номер провадження 22-ц/814/829/20	Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І., 
За участю секретаря судового засідання: Зеленської О.І., 
Позивача ОСОБА_1 
розглянувши в порядку спрощеного провадження у приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку майна бувшого подружжя та за позовом ОСОБА_3 поданим адвокатом Левківським Богданом Казиміровичем в її інтересах про стягнення грошової компенсації за різницю вартості майна у частках, виділених кожному з колишнього подружжя в особисту приватну власність
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2020 року про закриття провадження, постановлену у період часу з 09:48:08 год. по 10:21:06 год. 24 січня 2020 року під головуванням судді Потетія А.Г.,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за частку майна бувшого подружжя. 
В лютому 2019 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за різницю вартості майна у частках, виділених кожному з колишнього подружжя в особисту приватну власність.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2020 року провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за різницю вартості майна у частках, виділених кожному із колишнього подружжя в особисту приватну власність та за позовом адвоката Левківського Богдана Казимировича, подану в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за різницю вартості майна у частках виділених кожному з колишнього подружжя в особисту приватну власність – закрито з підстав передбачених п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України ( набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;)

З даною ухвалою не погодився ОСОБА_1  та подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати в частині закриття справи щодо його позову до ОСОБА_3 , та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вказує на відсутність підстав для закриття провадження у справі, оскільки суд необґрунтовано дійшов висновку про тотожність позовних вимог, оскільки стягнення грошової компенсації за все майно не було предметом розгляду при ухвалення рішення Полтавським районним судом від 05 березня 2013 року, як і таке майно, як плодово-ягідні насадження та інше майно, яке вказано ним у позові, окрім будинку, нежитлових приміщень та автомобілів.

ОСОБА_3    та її представник  адвокат Панченко О.О.  надали відзиви  на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду про закриття провадження без змін.
Вказує на те, що спір між сторонами був вирішений рішенням Полтавського районного суду від 5 березня 2013 року, що позивач намагається штучно визнати окремими об`єктами права спільної сумісної власності такі об`єкти, як: плодово-ягідні та інші насадження, малі будівлі і споруди, електричне, газове та сантехнічне обладнання для водопроводу, каналізації, закладені під тротуар бетонні плити та розміщена на них кольорова брущатка, бордюри, споруда для приготування їжі (барбекю), завезена глина і чорнозем, які є складовими садиби по АДРЕСА_1 .
Спори є тотожними, тому місцевий суд з дотриманням принципу юридичної визначеності вірно постановив ухвалу про закриття провадження у справі, врахувавши при цьому науково правовий висновок щодо окремих питань пов`язаних із застосуванням принципу правової визначеності від 10.07.2019року .
Зазначала про недобросовісність дій апелянта та його суперечливу поведінку, оскільки він оскаржує ухвалу суду лише частково.

Справа неодноразово призначалася до розгляду в апеляційному суді на 18.03.2020 р, 25.05.2020 року однак за клопотанням ОСОБА_3 та адвоката Панченко О.О., які зазначали причину відкладення розгляду справи запровадження в Україні карантину згідно ПКМ України № 211 від 11.03.2020 року, розгляд справи неодноразово відкладався  з 18  березня  2020  року  по  10  червня  2020 року. 
При кожному відкладенні справи, апеляційним судом враховувалася можливі дати призначення розгляду справи, які вказувалися адвокатом Панченко О.О. 
В судове засідання 10.06.2020 року ОСОБА_4 та її представник адвокат Панченко О.О. не з`явилися подавши до суду чергову заяву про відкладення розгляду справив в зв`язку з тим, що дія встановленого ПКМ України карантину не закінчилася, а ОСОБА_3 є особою, якій виповнилося 60 років.
Колегія суддів обговорила поважність причин нез`явлення осіб в судове засідання, визнала явку сторін неповажною.
Зокрема, сторони проживають в м. Полтаві, за місцем знаходження апеляційного суду, ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не виповнилося 60 років. ЇЇ представник адвокат Панченко О.О. приймає участь в судових розглядах в інших справах, про що повідомляє в клопотаннях про відкладення розгляду справи.
Рішенням Уряду України введено послаблення режиму карантину відновлено роботу підприємств, установ організацій, відновлено транспортне сполучення.
Робота судових органів під час дії карантину не зупиняється. Сторони приймають участь в розглядах справи з дотриманням санітарно епідемонологічних норм.

В клопотаннях про відкладення розгляду справи жодної поважної причини, яка б давала підстави зробити висновок про поважність причин неявки в судове засідання ОСОБА_3 відсутні. 

Адвокат Панченко О.О. взагалі не вказала жодної поважної причини, яка б перешкодила їй з`явитися в судове засідання. 
Таким чином підстави для відкладення розгляду справи відсутні. 

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

З врахуванням тієї обставини, що сторони у справі належним чином повідомлені про день та час судового розгляду справи, реалізували свої повноваження щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, в якій виклали свою позицію, вимоги національного закону ч.2 ст. 372 ЦПК України , апеляційний суд вважає, що розгляд справи за відсутності ОСОБА_3 та її представника адвоката Панченко О.О., які диспозитивно розпоряджаються своїми процесуальними правами, в жодному випадку з врахуванням предмету апеляційного розгляду ( правове питання) не призводить до порушення права на справедливий суд ( принцип рівності сторін) визначений як Конституцією України так і ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод. 

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення грошової компенсації за частку у спільному сумісному майні подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що це питання фактично вирішено у справі №1625/2186/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання рішень органу місцевого самоврядування та державних актів на землю недійсними.

З досліджених судом матеріалів цивільної справи №1625/2186/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання рішень органу місцевого самоврядування та державних актів на землю недійсним, вбачається, що її розгляд завершено ухваленням Полтавським районним судом Полтавської області  05 березня 2013 року рішення, яким позов про розподіл майна подружжя та визнання права власності на нерухоме майно - задоволено повністю. Припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на майно:
-житловий будинок з гаражем під літерою А-2 загальною площею 229 кв.м, господарські будівлі: баня під літерою «Б,б», навіси під літерами «В,Ж», альтанка під літерою «Г», сарай під літерою «Д», вбиральня під літерою «Е», колодязь №4, ворота огорожі та огорожа №№ 1,2,3, вимощення №5, які розташований по АДРЕСА_1 , які розташованіна земельних ділянках: кадастровий № 010654600054 розміром 0,0984 га, кадастровий № НОМЕР_1 розміром 0,15 га;
- автомобіль Лексус-250, 2008 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 ;
-1/50 частки квартири АДРЕСА_2 ;
- нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 94,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;
- підвальне приміщення загальною площею 91,6 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;
- нежитлове приміщення по АДРЕСА_6 загальною площею 26 кв.м;
- гараж по АДРЕСА_7 загальною площею 24, 3 кв.м;
- нежитлові підвальні приміщення за адресою: АДРЕСА_7 загальною площею 62,8 кв. м;
- квартиру АДРЕСА_8 ;
- автомобіль Тойота Ландкрузер-150, 2010 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_4 ;

Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на:
-житловий будинок з гаражем під літерою А-2 загальною площею 229 кв.м, господарські будівлі: баня під літерою «Б,б», навіси під літерами «В,Ж», альтанка під літерою «Г», сарай під літерою «Д», вбиральня під літерою «Е», колодязь №4, ворота огорожі та огорожа №№ 1,2,3, вимощення №5, які розташований по АДРЕСА_1 , які розташовані на земельних ділянках: кадастровий № 010654600054 розміром 0,0984 га, кадастровий № 01-03-546-01965 розміром 0,15 га;
- автомобіль Лексус-250, 2008 р. випуску,д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 ;
-1/100 частки квартири АДРЕСА_2 ;
- нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 94,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а саме в приміщенні під літерою «А-5» приймальня -1 пл. 17,5 кв.м, коридор-2 пл. 6,8 кв.м, санвузол-3 пл. 1,5 кв.м, кладова-4 пл. 0,4 кв.м, кабінет - 5 пл. 12,1 кв.м, кабінет -6 пл. 12,6 кв.м, коридор - 7 пл. 2,8 кв.м, кабінет - 8 пл. 9,2 кв.м, кабінет - 9 пл. 18, 0 кв.м, побутова кімната - 10 пл. 10,8 кв.м, шафа -11 пл. 1,1 кв.м. санвузол -12 пл. 1,7 кв.м;
- підвальне приміщення загальною площею 91,6 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;
- земельні ділянки, які розташовані за адресою: с. Соснівка Полтавського району, яке розташовано на земельних ділянках: кадастровий № 010654600054 розміром 0,0984 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 01-03-546-01965 розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд;
- 1-кімнатну квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 33, 9 кв.
Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на:
- нежитлове приміщення по АДРЕСА_5 загальною площею 26 кв.м;
- гараж по АДРЕСА_6 загальною площею 24, 3 кв.м;
- нежитлові підвальні приміщення за адресою: АДРЕСА_6 площею АДРЕСА_7 кв. м;
- квартиру АДРЕСА_8 ;
- автомобіль Тойота Ландкрузер-150, 2010 р. випуску, д.н.з. НОМЕР_5 ,
- 1/100 частину квартири АДРЕСА_2 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про визнання рішень органу місцевого самоврядування та державних актів на землю недійсними - відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судового збору між сторонами.

Ні в судовому рішенні, ні в позовних заявах в справі № №1625/2186/12 питання стягнення грошової компенсації за частку у майні подружжя не було предметом дослідження. В зазначеній справі сторони вирішували цивільно правовий спір щодо визнання права власності.

З копії позовної заяви, в справі № 545/725/18, вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив суд стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію за частку у майні колишнього подружжя в тому числі вартості поліпшень і благоустрою садиби по АДРЕСА_6 , ( право власності на яку за рішенням суду визнано за ОСОБА_3 ). 

Позовні вимоги ОСОБА_1 вмотивовував тим, що при поділі спільного сумісного майна подружжя на підставі рішення Полтавського районного суду не було вирішено питання щодо компенсації йому різниці вартості цього майна.

Таким чином, спір між сторонами у зазначених вище справах не є тотожним, виник з інших підстав та має інший предмет спору.

З матеріалів справи вбачається, що питання тотожності предмета спору вже вирішувалось Полтавським районним судом і ухвалою від 12.06.2018 року (т. 1 а. с. 178) Полтавський районний суд зробив висновок що вказані спори не були тотожними. 
Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 12.11.2018 року (а.с.31 т. 2) зроблено висновок щодо законності ухвали Полтавського районного суду від 12.06.2018 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_3 про відмову у закритті провадження у справі.

Місцевий суд зробив некоректний висновок щодо необгрунтованості ухвали Полтавського апеляційного суду від 12.11.2018 року, фактично місцевий суд перевищив свої процесуальні повноваження та взяв на себе функцію касаційної інстанції.

Висновки місцевого суду в тій частині, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ст. 71 СК України, внаслідок чого вимоги про виплату компенсації вартості частки у майні були предметом розгляду при ухваленні рішення Октябрським районним судом м. Полтави від 05 березня 2013 року, є необґрунтованим та не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Апеляційним судом враховано доводи викладені в запереченнях ОСОБА_3 та її представника адвоката Панченко О.О. 

Необхідно зазначити, що науково практичний висновок щодо окремих питань, пов`язаних із застосуванням принципу правової визначеності в тому числі остаточності судових рішень у цивільному судочинстві зроблений кандидатом юридичних наук, доцентом кафедри цивільного процесу національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого ОСОБА_6 . Цувіною, за своєю правовою природою є лише висновком спеціаліста, який суд повинен оцінити в сукупності з іншими доказами наявними в матеріалах справи.

Сукупність наявних в матеріалах справи доказів свідчить що зазначені між сторонами цивільно правові спори не є тотожними та відсутні підстави для закриття провадження у справі.
Зокрема, при вирішенні питання про стягнення грошової компенсації в жодному випадку не змінюється суть рішення Полтавського районного суду від 5 березня 2013 року, та не порушуються принцип юридичної визначеності та принцип остаточності рішення суду (Res judicata). 

У відповідності з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушив питання про скасування ухвали суду про закриття провадження у справі лише в межах його позовних вимог.

Питання щодо законності закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 не є предметом апеляційного розгляду та суд апеляційної інстанції не вправі вийти за межі позовних вимог.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2020 року в частині закриття провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 , як такої що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду. 

Питання про розподіл судових витрат, у тому числі, пов`язаних і з переглядом даної ухвали в сумі 385 гривень, сплачених ОСОБА_1 , має бути вирішено судом при ухваленні рішення по суті спору чи закінченні провадження у інший спосіб. 
Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
        Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 24 січня 2020 року про закриття провадження - скасувати в частині закриття провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку майна бувшого подружжя.
       Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за частку майна бувшого подружжя - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       В іншій частині ухвалу Полтавського районного суду від 24 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення ( у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи – з дня складення повного судового рішення), шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складений 11 червня 2020 року.

Головуючий суддя :                                         П.С. Абрамов

Судді:                                                         С.М. Бондаревська

                                                               Л.І. Пилипчук