ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5211/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                             судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                            суддів:                       Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т,
                за участю секретаря:                       Рагімової Т.О.,                                   

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України  про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:
  
Публічне акціонерного товариства "Черкасиобленерго" звернулось до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.02.2020 року про стягнення з ПАТ «Черкасиобленерго» виконавчого збору. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року у задоволені адміністративного позову відмовлено повністю.    
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2  ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 4  ст. 229 КАС України  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази та пояснення дані сторонами під час судового засідання 27 травня 2020 року, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.  
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Державним підприємством «Енергоринок» пред`явлено до примусового виконання наказ Господарського суду Черкаської області від 22.01.2020 року №925/197/19 про стягнення з відповідача: Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», м. Черкаси, вул. Гоголя, 285, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 22800735, номер рахунку в банку невідомий на користь позивача: державного підприємства «Енергоринок», м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 21515381, номер рахунку в банку невідомий 301 826 081,54 (триста один мільйон вісімсот двадцять шість тисяч вісімдесят одна гривня 54 коп.) основного боргу, 66    625,22 (шістдесят шість тисяч шістсот двадцять п`ять гривень 22 коп.) грн. інфляційних, 908 600,60 (дев`ятсот вісім тисяч шістсот гривень 60 коп.) грн. - 3% річних, та 672 350 (шістсот сімдесят дві тисячі триста п`ятдесят гривень) грн. судового збору.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжова Максима Валерійовича від 11.02.2020 року відкрито виконавче провадження №61235180 з примусового виконання наказу №925/197/19, виданого 22.01.2020 року, у пункті 3 резолютивної частини якої зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі    30 347 365,74 грн.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжова Максима Валерійовича від 11.02.2020 року про стягнення виконавчого збору постановлено про стягнення з боржника Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» виконавчого збору у розмірі 30 347 365,74 грн.
Пунктом 2 резолютивної частини цієї постанови зазначено, що стягувачем є    Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби в особі    Міністерства юстиції України, ЄДРПОУ 00015622, IBAN UA408201720355259005003000177 Державна казначейська служба України в м. Києві.
Вважаючи постанову від 11.02.2020 року про стягнення виконавчого збору протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини є  Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження"(далі - Закон № 1404-VIII).
За змістом  статті 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню. 
Пунктом 5 частини 1  статті 3 Закону № 1404-VIII  передбачено, що відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Відповідно до ч.1  ст. 5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно п.1 ч.1  ст.26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у  статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 5 наведеної статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи  та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно  ст. 42 Закону № 1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому  статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Як визначено частинами п`ятою та шостою  статті 26 Закону №1404-VІІІ    у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому  статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частин першої - четвертої  статті 27 Закону №1404-VІІІ  виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
З аналізу вказаних норм  Закону №1404-VІІІ  слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Відповідно до частини п`ятої  статті 27 Закону №1404-VІІІ  виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому  Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього  Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до  Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини дев`ятої статті 27  вказаного Закону  виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39  цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. 
З вказаного слідує, що стягнення виконавчого збору (крім визначених  законом  випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення з боржника виконавчого збору в постанові про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Крім того, виконавчий збір це збір, який підлягає стягненню саме від суми яка підлягає стягненню державним виконавцем. 
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 37 Закону №1404-VІІІ  виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
За вимогами частини третьої  статті 40 вказаного Закону  у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої  статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою  статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої  статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору    (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.
Правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020    року у справі № 480/3452/19.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що спеціальним  Законом № 1404-VIII  регламентовано чіткий порядок    стягнення виконавчого збору, відповідно до якого при стягненні виконавчого збору під час примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа ці суми підлягають примусовому стягненню одночасно із виконанням такого рішення, а в разі повернення виконавчого документа стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, виконавець відкриває виконавче провадження за відповідною постановою про стягнення виконавчого збору та вживає заходи з її примусового виконання.
При цьому, розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до норм чинного законодавства, у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору, а тому посилання скаржника на норми пункту 2 ч. 4 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ є безпідставними. 
Крім того, відповідно до пункту 3 частини п`ятої  статті 13 Закону №1404  порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
З огляду на те, що судом не встановлено вчинення державним виконавцем дій щодо прийняття оскаржуваної постанови із порушенням процедури її прийняття, а направлення постанови від 11.02.2020 року про стягнення виконавчого збору поза межами строку, встановленого  статтею 28 Закону №1404, не може бути самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови в силу положень абзацу 3 частини п`ятої  статті 13 Закону №1404. 
З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем правомірно прийнято оскаржувану постанову відповідно до норм Закону № 1404-VІІІ.   
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.                    
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                    
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись статтями 229, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,   

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Черкасиобленерго" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року - без змін.                                               
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

 Суддя-доповідач                                                                                   Собків Я.М.

 Суддя                                                                                                     Глущенко Я.Б.

             Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.