П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/1523/19-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Анісімов Олег Валерійович  
Суддя-доповідач -  Совгира Д. І.   
19 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Совгири Д. І. 
суддів:  Кузьменко Л.В.  Франовської К.С. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року  (повний текст якого складено в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності, дій протиправними та стягнення грошових коштів, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягала у затримках виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Михайлівський» та невчасному наданні інформації щодо такого відшкодування, а також дії Фонду з надання перекрученої інформації із зазначеного питання;
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 15012 грн. 45 коп., у тому числі 13012 грн. 45 коп. за прострочку виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський» та 2000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Виходячи з приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 у 2015-2016 роках був клієнтом і користувався фінансовими послугами ПАТ «Банк Михайлівський». На ім`я позивача у банку було відкрито кілька карткових рахунків, а також укладено кілька договорів банківського вкладу. 
Згідно довідок ПАТ «Банк Михайлівський» №ЗГ1(К)/17828, №ЗГ1(К)/17829, №ЗГ1(К)/17829/1, №ЗГ1(К)/17830, №ЗГ1(К)/17831, №ЗГ1(К)/17832, №ЗГ1(К)/17833, №ЗГ1(К)/17834 від 21.09.2016 року, наданих на заяву позивача від 27.07.2016 року (а.с. 16), станом на 19.05.2016 року на ім`я позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» було відкрито наступні рахунки: №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , 26203522909504, НОМЕР_4 , НОМЕР_1 , 26202522909505 (а.с. 21, 23, 25-29). 
Рішенням Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 травня 2016 року № 812 запроваджено у банку тимчасову адміністрацію.
Згідно листа ПАТ «Банк Михайлівський» від 21.09.2016 року №ЗГ1(К)/17826 12 липня 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича. 01 вересня 2016 року Виконавчого дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення № 1702 «Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ПАТ «Банк Михайлівський» Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016 року (а.с. 18). При цьому, вказаним листом позивача повідомлено про те, що виплати коштів за рахунками № НОМЕР_1 (840), № НОМЕР_5 (840), № НОМЕР_2 (840), НОМЕР_8(840), НОМЕР_9(840), НОМЕР_10(980), НОМЕР_12(980), НОМЕР_11(980) тимчасово обмежені на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку у зв`язку із необхідністю перевірки правочинів (в тому числі і договорів) на предмет виявлення правочинів (в тому числі і договорів), що є нікчемними відповідно до вимог частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
14 липня 2016 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено оголошення про початок виплати коштів вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський», для чого останнім запропоновано з 15 липня 2016 року звернутись до банків-агентів Фонду для отримання гарантованого відшкодування (а.с. 10).
29 липня 2016 року ОСОБА_1 через ПАТ КБ «Правекс-Банк» отримав від Фонду першу виплату у сумі 32748,34 гривень (а.с. 11). Окрім цього, 9 листопада 2016 року ОСОБА_1 здійснено відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський» у сумі 101641,21 грн.; 19 грудня 2016 року - у сумі 430,67 грн., 24 січня 2017 року - у сумі 18001,98 грн.; 3 квітня 2017 року - у сумі 40120,62 грн. Зазначене підтверджується наявним у матеріалах справи платіжними документами, зокрема меморіальними ордерами (а.с. 12-15).
У матеріалах справи наявні також розрахунки коригування грошового зобов`язання щодо виплачених позивачу сум відшкодування, які складені ОСОБА_1 , згідно яких:
- по сумі виплати 101641,21 грн. розраховано коригування на індекс інфляції у сумі 4973,40 грн., а також обчислено 3% річних на суму 858,12 грн., разом - 5831,52 грн.;
- по сумі виплати 430,67 грн. розраховано коригування на індекс інфляції у сумі 29,26 грн., а також обчислено 3% річних на суму 5,05 грн., разом - 34,31 грн.;
- по сумі виплати 18001,98 грн. розраховано коригування на індекс інфляції у сумі 1453,87 грн., а також обчислено 3% річних на суму 264,22 грн., разом - 1718,09 грн.;
- по сумі виплати 40120,62 грн. розраховано коригування на індекс інфляції у сумі 4612,13 грн., а також обчислено 3% річних на суму 816,40 грн., разом - 5428,53 грн. (а.с. 37-40).
Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Михайлівський». Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 року №4452-VІ (далі - Закон №4452-VІ в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. 
Відповідно до статті 75 Конституції України Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.
Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання, немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.
Водночас, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є її те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".
Відповідно до частини 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковими до виконання на території України. Зокрема, частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Крім цього, відповідно до пункту 4 листа Міністерства юстиції України «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» від 26.12.2008 року № 758-0-2-08-19, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом переваги надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Це є загальне правило у правозастосуванні.
Враховуючи викладене, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, яка міститься в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2001цс15.
Крім того, Верховний Суд в постановах від 08.02.2018 року у справі №308/3282/15-ц, від 14.02.2018 року у справах №761/20903/15-ц, №553/2630/15-ц вказав на неможливість стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Порядок відшкодування Фондом гарантування коштів за вкладами встановлюється спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Відповідно до приписів статей 26, 27 та 48 Закону №4452-VІ та Розділів ІІ, ІІІ і IV Положення № 14 вбачається, що Фонд починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200000,00 грн.) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників.
Згідно статті 26 Закону №4452-VІ Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.
У відповідності до статті 27 Закону №4452-VІ уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.
Також статтею 27 Закону №4452-VІ встановлено, що Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої етап і 26 цього Закону; переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність», або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, що не виконане; перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошт  за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу підстав, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.
Статтею 28 Закону №4452-VІ передбачено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. 
Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).
Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування. 
З матеріалів справи судом встановлено, що 14 липня 2016 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено оголошення про початок виплати коштів вкладникам ПАТ «Банк Михайлівський», для чого останнім запропоновано з 15 липня 2016 року звернутись до банків-агентів Фонду для отримання гарантованого відшкодування (а.с. 10).
ОСОБА_1 , будучи клієнтом ПАТ «Банк Михайлівський», 29 липня 2016 року через ПАТ КБ «Правекс-Банк» отримав від Фонду першу виплату у сумі 32748,34 грн. (а.с. 11). Вказане також підтверджується позивачем у позовній заяві.
Наступне відшкодування сум по вкладах позивача здійснено: 9 листопада 2016 року - у сумі 101641,21 грн.; 19 грудня 2016 року - у сумі 430,67 грн., 24 січня 2017 року - у сумі 18001,98 грн.; 3 квітня 2017 року - у сумі 40120,62 грн. Зазначене підтверджується наявним у матеріалах справи платіжними документами, зокрема меморіальними ордерами (а.с. 12-15).
Позивач, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що на вказані правовідносини розповсюджуються норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), а тому оскільки відповідачем було порушено терміни відшкодування коштів за вкладом, йому має бути виплачена пеня у розмірі 3% за кожний день прострочення. У зв`язку із цим до позовної заяви ним подано розрахунки коригування грошового зобов`язання щодо виплачених позивачу сум відшкодування (див. пункт 5.7 цього рішення).
Стосовно вказаного суд зазначає наступне, що згідно листа ПАТ «Банк Михайлівський» від 21.09.2016 року №ЗГ1(К)/17826 позивача повідомлено, що 12 липня 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Ірклієнка Юрія Петровича. 01 вересня 2016 року Виконавчого дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення № 1702 «Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ПАТ «Банк Михайлівський» Волкову Олександру Юрійовичу з 05.09.2016 року (а.с. 18). При цьому, вказаним листом позивача повідомлено про те, що виплати коштів за рахунками № НОМЕР_1 (840), № НОМЕР_5 (840), № НОМЕР_2 (840), НОМЕР_8(840), НОМЕР_9(840), НОМЕР_10(980), НОМЕР_12(980), НОМЕР_11(980) тимчасово обмежені на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку у зв`язку із необхідністю перевірки правочинів (в тому числі і договорів) на предмет виявлення правочинів (в тому числі і договорів), що є нікчемними відповідно до вимог частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Обов`язок уповноваженої особи Фонду щодо забезпечення перевірки правочинів (договорів) на предмет виявлення правочинів (договорів), що є нікчемними; підстави для визначення правочинів (договорів) нікчемними; право уповноваженої особи Фонду повідомляти сторони за договорами про нікчемність договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів встановлено частинами 2 та 3 статті 38 та пунктом 4 частини 2 статті 37 Закону №4452-VІ.
Крім того, відповідно до розділу ІІ Порядку виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.05.2016 року №826 (далі - Порядок №826), протягом трьох робочих днів з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду розпочинає перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними (пункт 1 Порядку №826).
Уповноважена особа Фонду забезпечує ефективний та ґрунтовний аналіз всіх документів, пов`язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), а також проведення неупередженого дослідження наявних доказів, які мають підтвердити правомірність або неправомірність їх вчинення (укладення) (пункт 2 розділу ІІ Порядку №826).
Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов`язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку (далі - Комісія) (пункт 3 розділу ІІ Порядку №826).
До прийняття рішення про виявлення факту нікчемності правочину (договору) Уповноважена особа Фонду може приймати рішення щодо тимчасового обмеження здійснення неплатоспроможним банком операцій, що можуть призвести до зменшення активів банку, втрати майна, збільшення збитків банку, збільшення витрат Фонду тощо, обов`язково повідомивши про таке рішення Фонд. Зазначене рішення може прийматися в межах здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації в банку (пункт 4 розділу ІІ Порядку №826).
Перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку. У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців (пункт 5 розділу ІІ Порядку №826).
За наслідками проведення перевірки Комісією складаються та подаються на розгляд Уповноваженій особі Фонду пропозиції та висновки, які оформлюються відповідним актом(ами) перевірки (пункту 7 розділу ІІ Порядку №826).
Уповноважена особа Фонду протягом двох робочих днів з дня подання відповідного акта перевірки розглядає пропозиції й висновки, викладені у ньому, та у разі згоди з висновками готує та підписує відповідний розпорядчий документ та вчиняє інші необхідні дії (пунктам 8 розділу ІІ Порядку №826).
Згідно листа ПАТ «Банк Михайлівський» від 21.09.2016 року №ЗГ1(К)/17826 позивача повідомлено про те, що виплати коштів за рахунками № НОМЕР_1 (840), № НОМЕР_5 (840), № НОМЕР_2 (840), НОМЕР_8(840), НОМЕР_9(840), НОМЕР_10(980), НОМЕР_12(980), НОМЕР_11(980) тимчасово обмежені на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку у зв`язку із необхідністю перевірки правочинів (в тому числі і договорів) на предмет виявлення правочинів (в тому числі і договорів), що є нікчемними відповідно до вимог частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
На виконання зазначених вище норм, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський" розпочато перевірку всіх правочинів, вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, в тому числі і операцій за рахунком позивача.
Таким чином, листом від 21.09.2016 року №ЗГ1(К)/17826 позивача було повідомлено про те, що застосовано тимчасове обмеження щодо здійснення операцій з виплати відшкодування окремим вкладникам, до переліку яких було включено позивача.
Під час перевірки комісія дійшла висновку про наявність ознак нікчемності правочинів, а саме переказів коштів, здійснених:
- ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (код за ЄДРПОУ 39140702) 19.05.2016 року в сумі 301,01 грн. з призначенням платежу "Оплата процентів по договору №980-061-000210489 від 25.03.2016" на рахунок № НОМЕР_3 що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 );
- ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» (код за ЄДРПОУ 39140702) 19.05.2016 року в сумі 18000,00 гри. з призначенням платежу "Повернення коштів згідно з договором №980-061-000210489 від 25.03.2016" на рахунок № НОМЕР_7 що належить ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ).
Про нікчемність вказаних правочинів позивача повідомлено листами №ЗГ1(К)/17828/1 та №ЗГ1(К)/17827/1 від 21.09.2016 року, які підписані уповноваженою особою Фонду (а.с. 20, 22).
Відтак, враховуючи, що уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» вчинялися правомірні дії щодо перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, бездіяльність відповідача щодо несвоєчасної виплати позивачу коштів підтверджена не була, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та його посадові особи, у даному випадку, діяли правомірно та в межах повноважень.
Крім того, суд звертає увагу, що Законом №4452-VІ не встановлено строків, протягом якого Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має здійснити виплату гарантованої суми. 
При цьому, в листі ПАТ «Банк Михайлівський» від 21.09.2016 року №ЗГ1(К)/17826 позивача повідомлено про часові межі процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський», а саме що 12 липня 2016 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року по 12 липня 2018 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».
Також слід зазначити, що відповідно до пункту 3 частини 5 статті 36 Закону №4452-VІ нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.
Разом з цим, суд зазначає, що положення статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) дійсно визначають відповідальність за порушення грошового зобов`язання, зокрема відповідно частини 2 вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Однак, враховуючи, що доказів на підтвердження звернення позивача до банку із заявою про дострокове повернення вкладів надано не було, а Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не вступав з позивачем в жодні договірні відносини, і при цьому, як зазначено судом вище норми Закону №4452-VІ є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах, то враховуючи положення пункту 3 частини 5 статті 36 Закону №4452-VІ про те, що під час тимчасової адміністрації не передбачено можливість нарахування штрафних санкцій та застосовування індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 15012 грн. 45 коп., у тому числі 13012 грн. 45 коп. за прострочку виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський».
При цьому, жодних позовних вимог щодо оскарження розміру виплачених йому гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський» позивачем не заявлено, як і не оскаржено рішень про визнання правочинів по його вкладах нікчемними. Вимоги позивача ґрунтуються лише на тому, що такі виплати, на його думку, здійснені з порушенням строку. А тому, підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягала у затримках виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Михайлівський» та невчасному наданні інформації щодо такого відшкодування, а також дії Фонду з надання перекрученої інформації із зазначеного питання - немає.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині наявності підстав для відшкодування завданої моральної шкоди, то суд зазначає наступне.
Так, відповідно до частини 4 статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.
Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-1790цс15.
Зокрема, відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно статей 1166, 1167 ЦК України та пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невід`ємні елементи: 1) безпосередньо наявність такої шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4) вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди якщо остання була заподіяна не з її вини.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-XII (далі - Закон №1023-XII) передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
При цьому, згідно преамбули Закону №1023-XII цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Разом з тим, статтею 3 Закону Закон №4452-VІ визначено, що Фонд є установою, яка виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Відповідно до частини 2 статті 1 вказаного Закону метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.
При цьому, ОСОБА_1 посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року по справі №817/649/16, вказує, що даний позов, пов`язаний з порушенням його прав як споживача фінансових послуг банку. Відтак, на його думку, вкладник є споживачем фінансових послуг Фонду, а Фонд - їх надавачем.
Разом з цим, суд звертає увагу на те, що у вказаній постанові від 15.05.2019 року по справі №817/649/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що споживачем фінансових послуг за договором депозиту є вкладник, а їх виконавцем є саме банк, який і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, а тому вкладник, звертаючись до суду з позовом, пов`язаним з порушенням його прав за договором банківського вкладу, звільняється від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону № 1023-XII.
Подібний за змістом правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16 відступати від якого Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав.
Разом з цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що дія частини третьої статті 22 Закону № 1023-XII поширюється на спори, які виникають між вкладниками банку та Фондом під час здійснення останнім владних управлінських функцій, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Однак, суд зазначає, що Фонд у даних правовідносинах не є виробником і продавцем товарів, виконавцем робіт і не надає послуг. Також Фонд не є органом влади у сфері захисту прав споживачів, а тому виходячи з правового статусу Фонду, останній не міг порушити права позивача як споживача банківських послуг, оскільки не надавав такі послуги позивачу.
Визначена Великою Палатою Верховного Суду можливість застосування положень частини 3 статті 22 Закону № 1023-XII, щодо звільнення від сплати судового збору, до спорів, які виникають між вкладниками банку та Фондом під час здійснення останнім владних управлінських функцій, не вказує на обов`язковість застосування інших положень Закону № 1023-XII, окрім частини 3 статті 22 цього Закону, при вирішенні судом таких спорів.
За таких обставин, суд вважає, що нормами як спеціального Закону №4452-VІ так і ЦК України, чи Закону №1023-XII не передбачено права позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку із здійсненням Фондом виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський».
Окрім цього, стягнення моральної шкоди є можливим виключно у разі наявності протиправності дій/бездіяльності відповідача щодо позивача, якої у цій справі не було, а відтак в задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Аналізуючи зазначене вище у своїй сукупності, суд зазначає, що з матеріалів позовної заяви не вбачається жодних доводів та доказів, наведених в обґрунтування протиправності дій, бездіяльності або рішень, вчинених саме з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Разом з цим, відповідачем доведено суду правомірність своїх дій при здійсненні виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Михайлівський», натомість останнім не доведено суду їх протиправності, а тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Совгира Д. І.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Кузьменко Л.В.    Франовська К.С.