П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/101/20-а 
                                                                          Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.  
                                                                          Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
10 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Матохнюка Д.Б. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,
позивача: ОСОБА_1 
представників відповідача:  Габрука  С.М.,  Дуднік  В.С. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про перерахунок та виплату коштів, 
В С Т А Н О В И В :
в січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області про перерахунок та виплату коштів. 
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року. На думку апелянта, зазначена ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки вказаний спір не є публічно-правовим у розумінні КАС України, а тому його не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
20.02.2020 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області в якому він зазначив, що всі факти, викладені в позовній заяві, напряму і в повній мірі пов`язані із справою про незаконне звільнення позивача, а також стосуються правильності нарахування та повноти виплати йому заробітної плати під час роботи в Вапнярській селищній раді на посаді начальника фінансового відділу при виконавчому комітеті цієї ради. Вважає, що його позовна заява в повній мірі підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства відповідно до ст.ст. 19,21,25 КАС України, підсудна Вінницькому окружному адміністративному суду і відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 160,161 КАС України, що є підставою для відкриття провадження у справі.
В судовому засіданні представники відповідача вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.
Позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення із відповідача 25002,25 грн суми середньою заробітку за час вимушеного прогулу в результаті звільнення за період з 15.06.2017 по 28.09.2018 року включно; надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи в розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця, посадової особи місцевого самоврядування; надбавки (винагороди) за вислугу років за період з 01.10.2018 по 18.11.2019 року включно сумі 49 978,65 грн; 11330,55 грн компенсації за невикористані дні відпустки з врахуванням надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи (в розмірі 50 % посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг державного службовця, посадової особи місцевого самоврядування та надбавки (винагороди) за вислугу років) за період з 01.10.2018 по 18.11.2019 року включно; моральної шкоди в сумі 100000 грн за незаконне звільнення, відповідно до розпорядження про звільнення №36 від 12.06.2017 року, та за винесення протиправного розпорядження про оголошення догани, відповідно до розпорядження №72 від 11.05.2017 року про застосування дисциплінарного стягнення; моральної шкоди в сумі 80000 грн за винесення протиправного розпорядження про оголошення догани відповідно до розпорядження №185 від 10.10.2018 року про застосування дисциплінарною стягнення у вигляді догани, яке скасовано рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.12.2018 року в адміністративній справі №0240/3737/18-а; зобов`язати Відповідача зробити запис в трудовій книжці про прийняття ним присяги посадової особи органу місцевого самоврядування з 21.03.2017 року. 
Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно зі ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Щодо доводів Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, висловлених в апеляційній скарзі, стосовно того, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Положеннями ст.1 Кодексу законів про працю України передбачено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Таким чином, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.
Разом з тим, положеннями ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАСУ) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.1, 2, 3 ч.1 ст.4 КАСУ адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір – це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Адміністративний суд – це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.
Згідно зі ст.19 КАСУ юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років".
Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.
Адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.
Колегія суддів звертає увагу, що предметом розгляду справи №120/101/20-а є позовні вимоги стосовно стягнення із Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області суми середньою заробітку за час вимушеного прогулу в результаті звільнення з посади працівника фінансового відділу при виконавчому комітеті Вапнярської селищної ради.
Отже, предмет розгляду справи №120/101/20-а стосується проходження ОСОБА_1 служби в Вапнярській селищній раді.
Відповідно до п.17 ч.1 ст.4 КАСУ публічна служба – це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними законами, до яких, зокрема, відноситься Закон України від 07.06.2001 року № 2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон № 2493-III).
Згідно зі ст.1 Закону № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Відповідно до ст.2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.
Згідно зі ст.7 Закону № 2493-III посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим, також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Таким чином, ОСОБА_1 до звільнення був особою, яка займає посаду службовця органу місцевого самоврядування, тому позовні вимоги пов`язані з проходженням позивачем публічної служби та виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, надбавки, компенсації а також із відшкодування моральної шкоди, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАСУ віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 146/579/16-ц (провадження № 14-227цс18) , від 06.02.2019 року у справі № 146/885/17-ц (провадження № 14-436цс18) та від 03.04.2019 року у справі №607/10429/16-ц (провадження № 14-660цс18).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАСУ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Великої Палати Верховного Суду.
Враховуючи зазначене, доводи апелянта про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не знайшли свого підтвердження, а тому не спростовують висновки суду першої інстанції.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в межах даної справи підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку стосовно підсудності даного спору юрисдикції адміністративних судів та правильно відкрив провадження у справі.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, ухвалу прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права, наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області залишити без задоволення, а  ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі  11 березня 2020 року.

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Матохнюк Д.Б.