ПОСТАНОВА
Іменем України

10 квітня 2020 року 
Київ
справа №815/6300/13-а
адміністративне провадження №К/9901/9065/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовське зернопереробне підприємство"
на   постанову   Одеського окружного адміністративного суду від   11.09.2013 (суддя Потоцька Н.В.)
та   ухвалу   Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015(Головуючий суддя Крусян А.В., судді: Джабурія О.В., Шляхтицький О.І.)
у справі   № 815/6300/13-а
за позовом   Котовської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів в Одеській області
до   Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовське зернопереробне підприємство"
про   стягнення заборгованості по бюджетним позичкам, -

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2013 року Котовська  об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів в Одеській області (далі - позивач, Котовська ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовське зернопереробне підприємство" (далі - відповідач, ТОВ "Котовське зернопереробне підприємство") про стягнення заборгованості по бюджетним позичкам у розмірі 110   231,59 грн. 
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2013, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015, адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що судами не встановлено наявність доказів, які б свідчили про існування у підприємства заборгованості по бюджетній позичці. Судами не досліджено умови, за наявності яких у заготівельних організацій виникає обов`язок у поверненні бюджетної позички, яку фактично повинні були отримувати сільхозтоваровиробники, а не Товариство.  Процедура узгодження податкового боргу між сторонами не проводилася, а відтак позивач не мав права надсилати податкову вимогу. Позивачем не було надано копій контрактів, договорів, платіжних чи інших документів, які б підтверджували надання ТОВ «Котовське ЗПП» упродовж 1996, 1997 років позичок на поворотній фінансовій основі за рахунок коштів державного бюджету та її неповернення у визначений строк. 
Позивач письмово проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими, а тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Колегія суддів зазначає, що переоцінка встановлених судами обставин справи, а також додаткова перевірка доказів, не входить в межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом касаційної інстанції).
Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з наявності у відповідача заборгованості та неоскарження товариством податкової вимоги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що правління Державної казначейської служби України у Котовському районі Одеської області звернулось до Котовської ОДПІ в Одеської області ДПС із поданням №12/07, 4/07, 15/07, 42/07, 2/07 від 15 липня 2013 року про здійснення заходів щодо стягнення простроченої заборгованості із ТОВ «Котовське зернопереробне підприємство» у розмірі 110231,59 грн, яка виникла у зв`язку із отриманням фінансової допомоги, наданої згідно з Постановами КМУ №1003 від 11 вересня 1997 року, №124 від 04 квітня 1997 року, №1474 від 29 грудня 1997 року на зворотній основі за рахунок коштів державного бюджету на умовах договору про надання бюджетної позички/фінансової допомоги. /а.с.26-30/
У зв`язку з несплатою боргу в надані строки, 03 жовтня 2012 року Котовська ОДПІ ГУ Міндоходів в Одеській області винесла податкову вимогу №23 на загальну суму 110231,59 грн, з якої 61855,47 грн - основний платіж, 48376,12 грн - штрафні (фінансові) санкції. /а.с.58/
10 жовтня 2012 року відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав вказану податкову вимогу. /а.с.56/
Податкова вимога відповідачем в судовому порядку оскаржена не була.
Висновки судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог колегія суддів вважає передчасними, виходячи з такого.
Заперечуючи проти наявності податкового боргу, відповідач посилається на обставини, які судами попередніх інстанцій не встановлені та не спростовані. 
Не надано судами попередніх інстанцій правової оцінки щодо природи заборгованості, щодо обов`язку сплати якої відповідачу направлена податкова вимога як і не досліджено документів, які б свідчили про здійснення узгодження суми боргу відповідача.
Наказом Міністерства фінансів України, Міністерства сільського господарства і продовольства України N 72/113 від 11.04.96 затверджено Порядок надання і повернення бюджетної позички  на закупівлю продовольчого  зерна,  елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996 року.
       Відповідно до вказаного порядку безвідсоткова   бюджетна    позичка    на    закупівлю продовольчого  зерна,  елітного  і  сортового  насіння   надається заготівельним   організаціям   Мінсільгосппроду,  а  на  закупівлю елітного  насіння  -  елітно-насінницьким  господарствам  у  межах коштів, передбачених на цю мету, на умовах забезпечення повернення та  встановлення   відповідальності   за   цільове   і   ефективне використання коштів.
Наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України, Міністерства фінансів України, Державної акціонерної компанії « Хліб України» N 70/54/18 від 04.03.97 затверджено Порядок надання бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна і сортового насіння за державним замовленням 1997 року.
       Розділом 2  Порядку N 70/54/18 від 04.03.97  визначено, що безвідсоткова     бюджетна    позичка    на    закупівлю продовольчого зерна і сортового  насіння  надається  заготівельним підприємствам   ДАК   "Хліб   України"   через  органи  Державного казначейства України у межах коштів,  передбачених на цю мету,  на умовах    забезпечення   повернення,   цільового   і   ефективного використання коштів.
Судами попередніх інстанцій не досліджувалися докази надання відповідачу бюджетних позичок на закупівлю сільгосппродукції у 1995-1997 роках, доказів і фактичного перерахування коштів за укладеними договорами 1996-1997 років. 
Так, для правильного вирішення справи судам необхідно перевірити доводи відповідача та з`ясувати хто є відповідальним за повернення бюджетних позичок відповідно до вказаних порядків та наявних в матеріалах справи доказів, на які посилається відповідач, а також перевірити чи є саме по собі подання органів казначейства належним підтвердженням розміру заборгованості за позичкою, та в залежності від встановлених обставин прийняти обґрунтоване рішення.
Відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час прийняття рішення судами попередніх інстанцій) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина 1 статті 77 в чинній редакці). Аналогічні положення були закріплені статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції на час прийняття рішення судами попередніх інстанцій.
З касаційної скарги вбачається, що відповідач заперечує факт наявності податкового боргу та наводить доводи на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог. Разом з тим, ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції такі доводи відповідача спростовані не були. 
        Частиною першою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на дату ухвалення цієї постанови) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
        Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті).
        Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
        Вищенаведені порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (Закон № 460-IX) установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За правилами частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
        Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

 Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Котовське зернопереробне підприємство" задовольнити частково.
    Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 у справі № 815/6300/13-а скасувати.
      Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
   Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя	  	  І.А. Васильєва	
Судді:	  	  С.С. Пасічник	
 	  	  В.П. Юрченко