Ухвала
 
26 березня 2020 року
м. Київ
справа № 580/1040/17
провадження № 51-2584 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 19 квітня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року щодо нього та                    ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017200090000220,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушив питання про перевірку вказаних судових рішень в касаційному порядку, а також просить поновити йому пропущений строк касаційного оскарження, посилаючись на свою юридичну необізнаність.
Перевіривши надані засудженим матеріали, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не може бути предметом касаційного розгляду, оскільки подана після закінчення строку касаційного оскарження, встановленого у ст. 426 КПК, та за відсутності підстав для його поновлення.
Так, згідно з ч. 1 ст. 117 Кримінального процесуального кодексу України                           (далі - КПК) пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений ухвалою суду за клопотанням заінтересованої особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати  у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Так, ухвалу апеляційного суду, якою залишено без зміни вирок Лебединського районного суду Сумської області від 19 квітня 2019 року щодо ОСОБА_4 , було постановлено 30 вересня 2019 року. Як вбачається з касаційної скарги вказане рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 отримав 18 листопада 2019 року. Тому строк на касаційне оскарження для нього закінчився 19 лютого 2020 року. Однак з касаційною скаргою засуджений звернувся лише  20 березня 2020 року, тобто з пропуском встановленого строку.
Таким чином, у засудженого було достатньо часу на касаційне оскарження, а його доводи про неможливість вчасно подати касаційну скаргу у зв`язку з відсутністю юридичної освіти не є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження.
За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для поновлення засудженому ОСОБА_4 строку касаційного оскарження. 
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і суд касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, не знайшов підстав для його поновлення. 
Враховуючи викладене та керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 в поновленні строку касаційного оскарження.
Касаційну скаргу засудженого на вирок Лебединського районного суду Сумської області від 19 квітня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від                     30 вересня 2019 року щодо нього та ОСОБА_5 повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                     ОСОБА_3