ПОСТАНОВА
Іменем України

27 травня 2020 року 
Київ
справа №815/2772/17
провадження №К/9901/7926/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого – Смоковича М. І.,
суддів: Данилевич Н. А., Шевцової Н. В. 
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування повідомлення про звільнення, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Самойлюк Г. П., і постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: Крусяна А. В. (головуючий), ОСОБА_2 , Джабурія О. В.
І. Суть спору
1. У травні 2017 року ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (надалі також Командування, відповідач), у якому просив визнати протиправним та скасувати направлене до Міністерства юстиції України повідомлення Командування від 13 лютого 2017 року №154/15/4/1623ов про звільнення особи.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у повідомленні про звільнення особи, критерієм на підставі якого застосовується заборона, вказано частину третю статті 4 Закону України «Про очищення влади», тобто неподання заяви про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади». Проте, у довідці про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» від 10 січня 2017 року № 154/15/85 стверджується, що до нього проведено перевірку та надано висновок, що заборони передбачені частинами третьою, четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» до нього не застосовуються. Отже, відповідач при направленні до Міністерства юстиції України (надалі також Мін`юст) повідомлення про його звільнення, порушив вимоги Закону України «Про очищення влади», Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 (надалі – Порядок № 563).
3. Відповідач позов не визнав, зауваживши на тому, що за приписами частини третьої статті 4 Закону України «Про очищення влади» неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону. При цьому згідно з пунктом 12 Порядку № 563 керівник органу, який прийняв рішення про звільнення особи, зазначеної у пункті 10 цього Порядку, надсилає в день його прийняття до Мін`юсту в паперовій формі повідомлення про звільнення особи, відомості з якого не пізніш як на третій день з дня надходження до Мін`юсту вносяться до Єдиного державного реєстру осіб щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади». Враховуючи, що наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 2 липня 2016 року № 93 позивача звільнено з посади, а наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 13 лютого 2017 року № 17 внесено зміни до наказу від 2 липня 2016 року № 93 та викладено останній у новій редакції, тому спірне повідомлення з законних підстав направлено до Мін`юсту в день прийняття наказу від 13 лютого 2017 року № 17 та вимоги пункту 12 Порядку № 563 дотримано. Отже, на думку відповідача, спірне повідомлення про звільнення є законним та відсутні правові підстави для його скасування.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. Наказом Командування від 14 січня 2016 року № 10 розпочато проведення у Військово-Морських Силах Збройних Сил України перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», військових посадових осіб та працівників Збройних Сил України, яким затверджено графік перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою, четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», відповідно до пункту 44 якого визначено дату подачі заяв та комплекту відповідних документів в/ч НОМЕР_1 до управління особового складу штабу КВМС ЗС України – 23-25 травня 2016 року.
5. Згідно з наказом Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 2 липня 2016 року № 93, відповідно до частин третьої, четвертої статті 4 Закону України «Про очищення влади» капітана 3 рангу ОСОБА_1 , заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом 37 окремого полку зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України, звільнено із займаної посади.
6. Наказом Командування від 13 лютого 2017 року № 17 (по особовому складу) наказ командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 2 липня 2016 року № 93 про звільнення капітана 3 рангу ОСОБА_1 , заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом 37 окремого полку зв`язку, викладено в редакції: 
« 1. Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про очищення влади» капітана 3 рангу ОСОБА_1 , заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом 37 окремого полку зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України звільнити із займаної посади та відповідно до вимог пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України вважати таким, що перебуває у розпорядженні командира 37 окремого полку зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України».
7. 13 лютого 2017 року за вих. № 154/15/4/1623ов Командуванням направлено до Мін`юсту повідомлення про звільнення ОСОБА_1 зі служби згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади» з 2 липня 2016 року до закінчення особливого періоду.
8. Не погоджуючись з цим повідомленням про звільнення, ОСОБА_1 звернувся до суду.
9. Також суди встановили, що Одеський окружний адміністративний суд постановою від 4 квітня 2017 року у справі № 815/3913/16, яка набрала законної сили, відмовив у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу від 2 липня 2016 року № 93 про звільнення ОСОБА_1 зі служби, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. 
10. Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 26 вересня 2017 року у справі № 815/1565/17 визнав протиправним та скасував параграф 1 наказу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України від 13 лютого 2017 року № 17, в частині, що стосується перебування ОСОБА_1 у розпорядженні Командира 37 окремого полку зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
11. Одеський окружний адміністративний суд постановою від 30 червня 2017 року, яку залишено без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року, в позові відмовив.
12. Такі свої рішення суди мотивували тим, що відповідач при складанні та направленні до Мін`юсту повідомлення від 13 лютого 2017 року № 154/15/4/1623ов про звільнення позивача зі служби за частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади» діяв у визначеному законом порядку та у межах наданих повноважень.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
13. Позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.
14. У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити рішення про задоволення його вимог.
15. Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.
V. Нормативне регулювання та оцінка Верховного Суду
16. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
17. Водночас 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
18. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
19. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
20. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
21. Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені Законом України «Про очищення влади».
22. Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.
Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах:
верховенства права та законності;
відкритості, прозорості та публічності;
презумпції невинуватості;
індивідуальної відповідальності;
гарантування права на захист.
23. Заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо, зокрема, військових посадових осіб Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби та військовослужбовців служби за призовом під час мобілізації (пункт 3 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади»).
24. Згідно із статтею 4 вказаного Закону особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).
Заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.
Неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.
Подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони.
25. За змістом пунктів 10, 12 Порядку № 563 повідомлення особою, яка підлягає перевірці, в заяві про те, що до неї застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону, або неподання нею заяви у строк, зазначений у пункті 8 цього Порядку, є підставою для звільнення особи з посади, що вона обіймає, не пізніш як на третій день після подання такої заяви або закінчення строку подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої відповідно частиною третьою або четвертою статті 1 Закону.
Керівник органу, який прийняв рішення про звільнення особи, зазначеної у пункті 10 цього Порядку, надсилає в день його прийняття до Мін`юсту в паперовій формі повідомлення про звільнення особи за формою згідно з додатком 6, відомості з якого не пізніш як на третій день з дня надходження до Мін`юсту вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади».
26. Поряд із цим, Верховний Суд зауважує на такому.
27. Відповідно до статті 159 КАС України в редакції, яка діяла під час розгляду справи в суді першої інстанції та якій кореспондують приписи статті 242 чинного КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
28. Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.
29. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував на необхідності надання оцінки аргументам учасників справи, які мають значення для розгляду справи в суді.
30. З-поміж іншого, у справі «Проніна проти України» (рішення від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, пункт 25) Європейський суд з прав людини зазначив, що у цій справі заявниця зверталась до національних судів з вимогою вирішити її спір щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявниця посилалася, зокрема, на положення статті 46 Конституції, заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. Не у компетенції Суду вирішувати, який шлях міг би бути найадекватнішим для національних судів при розгляді цього аргументу. Однак, на думку Суду, національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції. Відповідно, було порушення цього положення.
31. Відповідно до Висновку Консультативної ради європейських суддів від 18 грудня 2008 року № 11 (2008) до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, якість судового рішення залежить, головним чином, від якості його обґрунтування, при цьому викладення підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але є насамперед гарантією проти свавілля, оскільки, по-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати доводи, що становлять основу рішення та забезпечують його правомірність; по-друге, дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система. Підстави прийняття рішення повинні бути узгодженими, чіткими, недвозначними й несуперечливими та давати можливість читачеві прослідкувати логіку міркувань, що призвели до ухвалення суддею рішення. До того ж, обґрунтування повинно засвідчувати дотримання суддею принципів, проголошених Європейським судом з прав людини (а саме додержання прав сторони захисту та права на справедливий суд). Крім того, визнаючи повноваження судді тлумачити закон, слід пам`ятати також і про обов`язок судді сприяти встановленню юридичної визначеності, адже вона гарантує передбачуваність змісту та застосування юридичних норм, сприяючи тим самим забезпеченню високоякісної судової системи.
32. Суди наведеного не дотримались з огляду на таке.
33. У позовній заяві та під час судового розгляду в судах усіх інстанцій відповідач наполягав на тому, що відповідно до складеної відповідачем довідки про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», копія якої надана позивачеві листом від 10 січня 2017 року № 154/15/4/85 і наявна в матеріалах справи, до ОСОБА_1 не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».
34. Однак, як убачається з установлених судами фактичних обставин справи, видавши наказ від 13 лютого 2017 року № 17, який у подальшому скасований у судовому порядку, відповідач цього ж дня направив до Мін`юсту спірне повідомлення № 154/15/4/1623ов Командуванням направлено до Мін`юсту повідомлення про звільнення ОСОБА_1 зі служби згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про очищення влади» з 2 липня 2016 року до закінчення особливого періоду.
35. Суди вищенаведені обставини проігнорували та не дослідили, чи була проведена щодо позивача перевірка, передбачена Законом України «Про очищення влади», і чи передбачено чинним на той час нормативно-правовим регулюванням повторне ініціювання проведення такої перевірки, так само як і не дослідили, чи повідомлявся позивач про необхідність її повторного проведення та подання відповідної заяви.
36. Без з`ясування вказаних обставин розгляд цієї справи по суті заявлених позовних вимог є неможливим.
37. Суд касаційної інстанції, своєю чергою, обмежений у повноваженні прийняття до розгляду нових доказів та додаткової перевірки доказів у силу статті 341 КАС України.
38. Також слід нагадати, що адміністративний суд не зв`язаний заявленими позовними вимогами для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а також не обмежений у перевірці правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних, які не є предметом оскарження у справі, але висновок щодо правомірності яких має значення для вирішення адміністративної справи по суті. Відповідні висновки повинні бути підтверджені зібраними у справі належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності доказами.
VІ. Висновки по суті вимог касаційної скарги 
39. За наведеного правового врегулювання та обставин справи Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, що унеможливило ухвалення законного та обґрунтованого рішення по суті спору.
40. Зважаючи на викладене та приписи статті 353 КАС України, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення – скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд.
41. Під час нового розгляду необхідно ретельно дослідити спірні правовідносини з урахуванням викладених у цій постанові висновків і мотивів та надати належну оцінку спірним правовідносинам крізь призму статті 2 КАС України із урахуванням установленого статтею 6 цього Кодексу принципу верховенства права.
V. Судові витрати
42. Оскільки справа повертається на новий судовий розгляд, питання про розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України не вирішується.
Керуючись пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2017 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року у справі № 815/2772/17 скасувати, а справу направити до Одеського окружного адміністративного суду на новий судовий розгляд.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    Н. А. Данилевич
                                                                                                    Н. В. Шевцова