КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                        
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 травня 2020 року місто Київ.
 
Справа 362/3253/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7522/2020
 
Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача                                   Желепи О.В., 
суддів:                                       Олійника В.І., Кулікової С.В.
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2019 року (ухвалене в складі судді Лебідь-Гавенко Г.М., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня) 
в справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.10.2011 року у розмірі 47039,45 грн.
В обґрунтування позову зазначали, що між банком та відповідачем укладений кредитний договір №б/н від 10.10.2011 року, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який належним чином не виконується, внаслідок чого станом на 15.05.2019 року утворилась заборгованість - 47039,45 грн., яка складається з: 25488,43 грн. - тіло кредиту, 6445,85 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 12389,01 грн. - нараховано пені; 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 2216,16 грн. - штраф (процентна складова).
 
Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», код ЄРДПОУ 14360570, заборгованість за тілом кредиту на підставі кредитного договору №б/н від 10.10.2011 року у розмірі 25488 грн. 43 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1921 грн.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду 05 березня 2020 року АТ КБ  «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками та неустойкою та задовольнити вимоги банку у цій частині в повному обсязі.
 
В апеляційній скарзі посилається на те, що відмовляючи у задоволені частини позовних вимог щодо стягнення заборгованості за процентами та неустойкою, суд першої інстанції виходив з того, шо відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ ПриватБанк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023- XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Однак, АТ КБ "ПРИВАТБАНК" не погоджується із таким висновком суду та вважає, що суд незаконно відмовив у стягненні процентів та неустойки, оскільки суд не в повній мірі встановив дійсні обставини справи.
 
Зазначає, що позивачем надана до суду копія заяви від 10.10.2011 року, із зазначенням наступної інформації: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії Заяви чітко вбачається, що Відповідач висловив згоду про оформлення договору, отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що " Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані мені у письмовому вигляді ...Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Банку ".
Вказує, що Відповідачем, при укладенні договору, особисто підписанадовідка про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.
Посилається на висновки Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року по справі № 750/6058/17-ц (провадження № 61-47353св18) при розгляді справи за аналогічними правовідносинами.
Зауважує, що суд порушиввимоги ст. 1046 та 1048 ЦК України, відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитними коштами. 
Посилається на те, що з урахуванням наявності в матеріалах справи вищевказаної довідки, підписаної позичальником, зокрема, з розміром відсоткової ставки, пені та штрафів, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 р не повинні були застосовуватись судом. 
Ухвалою від 13 квітня 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що він не надавав згоди на укладення договору на умовах про які зазначав позивач, просив не приймати нові докази, що долучені позивачем лише до апеляційної скарги, вказував на пропущення строку позовної давності та бажання після закінчення карантину подати заяву про перегляд заочного рішення, в частині задоволених вимог.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Задовольняючи частково позов, суд вважав встановленими такі обставини.
10.10.2011 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету-заяву № б/н, згідно якої останній отримав кредит у розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем АТ КБ «ПриватБанк» про надання банківських послуг, про що свідчить підпис ОСОБА_1 у анкеті-заяві (а.с.5).
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між банком та відповідачем Договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.
Відповідно до умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг й Правил користування платіжною карткою.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 15.05.2019 року утворилась заборгованість - 47039,45 грн., яка складається з: 25488,43 грн. - тіло кредиту, 6445,85 - прострочене тіло кредиту; відсотки-0 грн.; 12389,01 грн. - нараховано пені; 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 2216,16 грн. - штраф (процентна складова)(а.с.11-12).
Щодо стягнення суми заборгованості по тілу кредиту та боргу за простроченим тілом кредиту, суд встановив , що фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі  25488, 43 грн.  є складовими загальної заборгованості,  яку відповідач отримав і не повернув банку в добровільному порядку.
Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
Встановивши порушення прав позивача в частині неповернення банку отриманих коштів, суд встановив наявність правових підстав для задоволення цієї частини позовних вимог.
Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.
Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення відсотків та неустойки, суд виходив з того, що між сторонами не було досягнуто в письмовій формі домовленості про конкретний розмір відсотків та неустойки у виді пені та штрафів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вонив повній мірі відповідають обставинам справи та поданим позивачем до районного суду доказам.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах розмірах.
У даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідач не підписував, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена для укладення кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Аналогічні висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Посилання представника банку на те, що відповідач, підписав також довідку про умови кредитування в якій чітко був зафіксований розмір відсотків та пені, колегія суддів не приймає з огляду на те, що до суду першої інстанції така довідка не подавалась, а перед апеляційним судом у встановлений процесуальним кодексом спосіб позивач не клопотав про приєднання нових доказів та не посилався на будь-які причини їх не подання до суду першої інстанції.
Доводи скарги про те, що з урахуванням підписання довідки про умови кредитування, не підлягає до застосування Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, колегія суддів не приймає з огляду на те, що в установлені процесуальним законом строки такий доказ до суду не подавався і не порушувалось питання про прийняття нових доказів на стадії апеляційного розгляду.
Крім того, апеляційним судом також враховується, що представник позивача оскаржує рішення в частині відмови у стягненні відсотків, разом з тим відповідно до змісту позовної заяви, поданої позивачем, а також долученого до неї розрахунку заборгованості, (а.с. 2 зворот-позовна заява та а.с. 12 зворот розрахунок заборгованості)  розмір заборгованості за відсотками складає - 0 , а відповідно суд, виходячи з засад диспозитивності, що передбачені ст. 13 ЦПК України,  не може ухвалювати рішення щодо тих позовних вимог, які не висувались позивачем при подачі позову.
Стосовно вимог про стягнення неустойки, то суду першої інстанції не подавались беззаперечні докази досягнення між сторонами домовленості про конкретний розмір неустойки станом на дату укладення договору, а крім того, позивач одночасно просив застосувати до боржника і штраф і пеню, не розмежовуючи за які конкретно порушення такі санкції застосовуються. При цьому зі змісту наданих витягів з тарифів вбачається, що і штраф і пеня застосовуються за порушеннястроків здійснення платежів відповідно до умов кредитного договору, тобто позивач просить притягнути боржника до подвійної відповідальності.
 
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
 
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
 
Враховуючи вищевикладене та вимоги статті 549 ЦК України, відповідно до якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності,  їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
 Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції.   Судові витрати у виді судового збору за подачу апеляційної скарги покладено на особу, яка оскаржила рішення. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 13 травня 2020 року.
Суддя-доповідач                                       
 Судді