ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/3908/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  31 березня 2020 року                                                                                         м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О., 
                                        Ключковича В.Ю., 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області  про визнання протиправними дій,
В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про:
- визнання неправомірними дії щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2008-2018 роки, у відповідності до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
- зобов`язання здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 - 81585 гривень недоотриманої суми допомоги на оздоровлення за 2008-2018 роки, у відповідності до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 - 2014 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.
Зобов`язано Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 - 2014 роки у розмірі 5 мінімальних заробітних плат з урахуванням виплачених сум. Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Управлінням соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року та призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.
Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, позаяк допомогу на оздоровлення у 2009 - 2014 роках позивачу нараховано у розмірі, визначеному Постановою КМ України від 12.07.2005 № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що свідчить про правомірність дій відповідача в межах спірних правовідносин.
Відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, має статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та вкладкою № НОМЕР_2 . З 01.07.2006 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.
19.06.2019 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області із заявою, в якій просив здійснити йому перерахунок та виплату щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат за період 2008 - 2018 років згідно ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Листом Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області № 01-10.1/154 від 25.06.2019 позивачу повідомлено про те, що у період 2008 - 2018 років виплата йому щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення здійснювалась у розмірі, визначеному Постановою КМ України від 12.07.2005 №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме - щорічно по 120 грн.
Не погоджуючись з такими висновками та бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що нарахування та виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2008, 2015 - 2018 роках у розмірі згідно вимог Постанови КМ України від 12.07.2005 №562 не суперечить положенням ч. 3 ст. 22 Конституції України, в той час як позовні вимоги в частині в частині оскарження дій відповідача щодо відмови здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2009 - 2014 роки є обґрунтованими з огляду на те, що законодавством, яке було чинне у вказаний період було передбачено відповідні виплати у розмірах, встановлених саме законом.
Оцінюючи доводи апелянта у взаємозв`язку з обставинами справи, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Законом України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 06.06.1996 № 230/96-ВР  ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII викладено у редакції, яка передбачала, що щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах:
- інвалідам I і II групи - п`ять мінімальних заробітних плат;
- інвалідам III групи, дітям-інвалідам - чотири мінімальні заробітні плати;
- учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - п`ять мінімальних заробітних плат;
- учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії - три мінімальні заробітні плати;
- кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, - три мінімальні заробітні плати;
- евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - три мінімальні заробітні плати.
Підпунктом 11 пункту 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України від 28.12.2007 №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст ст. 48 Закону №796-ХІІ викладено у редакції, яка визначила, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМ України від 12.07.2005 № 562 установлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмір щорічної допомоги на оздоровлення, зокрема, інвалідам I і II групи - 120 грн.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 таке звуження права осіб на одержання щорічної допомоги на оздоровлення і положення Закону України від 28.12.2007 №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", якими внесено зміни до редакції ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнано неконституційними та зазначено, що Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діє в попередній редакції, тобто від 09.07.2007, відповідно до якої розмір щорічної допомоги на оздоровлення складав п`ять мінімальних заробітних плат.
Положення даного Закону, які визнано неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (п. 5 резолютивної частини Рішення.).
Отже, з 22.05.2008 застосування відповідачем до спірних правовідносин ст. 48 Закону №796-ХІІ у редакції пп. 11 п. 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України від 28.12.2007 №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" є протиправним.
Суд першої інстанції вірно встановив, що щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік у сумі 120 грн. позивачем отримано у лютому 2008 року, а відповідно - під час дії ст. 48 Закону №796-ХІІ у редакції пп. 11 п. 28 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України від 28.12.2007 №107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" та у розмірі, установленому Постановою КМ України від 12.07.2005 №562. Вказане свідчить про правомірність висновків суду першої інстанції щодо безпідставності позовних вимог щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2008 рік.
Законом України від 28.12.2014 №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" внесено зміни, зокрема, до ст. 48 Закону №796-XII, та вказану статтю викладено у редакції, згідно з якою щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році. Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Згідно із Прикінцевими положеннями Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", в зазначеній частині цей Закон набирає чинності із 1 січня 2015 р. Відтак, з 01.01.2015 ст. 48 Закону №796-XII не містить положень щодо виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Зазначені зміни не визнані неконституційними та є чинними.
В той же час, як зазначено вище, Кабінет Міністрів України постановою від 12.07.2005 №562 визначив порядок та розміри соціальних виплат (допомоги), передбачених цією статтею. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що всупереч ст. 48 Закону, у період з 2009 по 2014 роки відповідач здійснював виплату вказаної допомоги позивачеві у розмірі, визначеному постановою КМ України від 12.07.2005 року № 562, що є меншим за розмір, встановлений Законом. 
Конституційний Суд України у рішенні від 19.06.2001 року № 9-рп/2001 зауважив, що Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України), а в правовій державі існує сувора ієрархія нормативних актів, відповідно до якої постанови та інші рішення органів виконавчої влади мають підзаконний характер і не повинні викривляти сутність і зміст законів.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Зі змісту приписів ст. 113 Конституції України випливає, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується, зокрема, законами України.
14 червня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3491-VI «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік».
Пунктом 7 частини I зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким встановлено, що у 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.
Разом з тим, зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» положень ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не стосувалися.
Відповідно до ч. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» встановлено, що у 2012 році положення ст. 48 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.
Колегія суддів зазначає, що в 2012 році Кабінетом Міністрів України окремої постанови щодо визначення розмірів допомоги на оздоровлення, не приймалося. Прийнята на виконання вищевказаної норми постанова Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 23.11.2011 № 1210 не встановлює розмір виплати щорічної допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Таким чином, відповідач, нараховуючи позивачу допомогу на оздоровлення за 2012 рік в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 № 562, діяв неправомірно та з порушенням вимог законодавства.
Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 визнано можливість Верховної Ради України делегувати право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України на основі і на виконання Закону України Про Державний бюджет України на відповідний рік.
Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році положення ст. 48 Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів зауважує, що у 2013 році Кабінетом Міністрів України окремої постанови щодо визначення розмірів щорічної допомоги на оздоровлення не приймалося. Тобто, Уряд України не використав свого права на визначення механізму реалізації вказаного Закону в частині встановлення порядку та розміру виплати допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у 2013 році.
Колегія суддів, окрім іншого, вважає за необхідне зазначити, що з 01 січня 2014 року Закон України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції Закону України від 06 липня 2014 року не містить жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, ст. 48 вказаного Закону.
Проте, Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» в редакції Закону України від 31 липня 2014 року, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Вказана норма набрала чинності з 16 серпня 2014 року.
Поряд з цим, необхідно зазначити, що щорічна допомога на оздоровлення має щорічний характер та може бути виплачена у будь-який момент протягом року.
Відтак, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, та прийнятими нормативними актами у спірний період, позивач з 2009 по 2014 рік мав право на одержання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, визначеному ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що свідчить про обгрунтованість висновків суду першої інстанції щодо виплат за спірний період.
Посилання апелянта на те, що виплата зазначеної допомоги здійснювалась відповідно до урядової постанови від 12.07.2005 року № 562 є необґрунтованими, оскільки застосування зазначеної постанови було розраховано на бюджетний період в 2005 році.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене, та враховуючи, що колегією суддів не встановлено порушень судом першої інстанції під час вирішення даної справи, які відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для його скасування, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області  залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                                            Парінов А.Б.

Судді                                                                                Беспалов О.О.

                                                                                          Ключкович В.Ю.