ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/16742/18                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  21 травня 2020 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

                                                     ВСТАНОВИВ

Публічне акціонерне товариство «Дельта банк» (надалі за текстом - «ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом у якому просило:
- визнати протиправними дії Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо спрямування сплачених після запровадження процедури тимчасової адміністрації сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на погашення недоїмки за період з 20.02.2015 р. по 26.02.2015 р. у розмірі 5  637  654 грн. 82 коп., що вже існувала в ПАТ «Дельта Банк» на дату запровадження процедури тимчасової адміністрації - 03.03.2015 р.;
- зобов`язати відповідача привести дані з обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом коригування (відображення) облікових показників інтегрованої картки платника - ПАТ «Дельта Банк» в частині віднесення перерахованих ним у період з березня 2015 р. по вересень 2018 р. коштів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до відповідних звітних періодів, за які внесок був сплачений, та в повному обсязі спрямувати сплачені внески в рахунок погашення поточних зобов`язань з оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
          На обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що існуюча на день запровадження процедури тимчасової адміністрації заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування мала бути заявлена як кредиторська вимога і включена до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Тобто, зарахування сплаченого після 03.03.2015 р. єдиного внеску в рахунок погашення такої заборгованості суперечить вимогам  Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
Зокрема апелянт звертає увагу на те, що відповідно до статті 36  Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 р. та рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 51 від 02.03.2015 р., № 71 від 08.04.2015 р. в ПАТ «Дельта Банк» із 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію.
На підставі постанови Правління Національного банку України № 64 від 02.10.2015 р. та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02.10.2015 р. розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк».
Пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 р. № 2464-VI  визначає недоїмку як суму єдиного внеску, своєчасно не нараховану та/або не сплачену у строки, встановлені цим Законом, обчислену податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Спеціальним законом, яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 р. № 4452-VI (надалі за текстом - «Закон № 4452-VI»).
Частиною 1 статті 31 Закону № 4452-VI передбачено, що Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Згідно пунктів 1, 3 частини 5 статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.
Відповідно до частини 5 статті 45 Закону № 4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.
Відповідно до частини 2 статті 49 Закону № 4452-VI протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.
Частиною 1 статті 52 Закону № 4452-VI установлено, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: зобов`язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян; грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов`язаних із консолідованим продажем активів Фондом; вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування, а також для забезпечення повернення банкнот і монет, переданих Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними; вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім`я яких заблоковано; вимоги інших вкладників, які не є пов`язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов`язаними особами банку; інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов`язаними особами банку; вимоги за субординованим боргом.
Таким чином, слід погодитись з твердженням позивача про те, що з моменту запровадження тимчасової адміністрації вимоги кредиторів підлягають задоволенню в особливому порядку - шляхом звернення із заявою з кредиторськими вимогами.
Водночас, судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що станом на дату запровадження процедури тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» існувала недоїмка.
Так, згідно відомостей індивідуальної картки платника    станом на 20.03.2015 р. у позивача виникла недоїмка у сумі 1  797  262 грн. 65 коп., яка була погашена станом на 31.03.2015 р. і переплата становила 838  969 грн. 64 коп.
Суд також обгрунтовано зазначив про те, що станом на 03.03.2015 рішення про відкликання ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» прийнято не було, а отже відповідач не мав можливості заявити кредиторські вимоги.
Крім того, листом ДФС України №15235/6/99-99-13-02 від 14.07.2016 р. позивача було повідомлено про те, що суми, що надходять від платника єдиного внеску після заявлення кредиторських вимог, зараховуються в рахунок поточних платежів.
З огляду на наведені правові норми та фактичні обставини справи слід погодитись з висновком суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Постанова складена в повному обсязі 26 травня 2020 р.

Головуючий        суддя                                                          І.О.Лічевецький

                          суддя                                                                                                               В.П.Мельничук

                                                          суддя                                                                                                               О.М.Оксененко