ПОСТАНОВА
Іменем України

24 березня 2020 року 
Київ
справа №805/2514/15-а
адміністративне провадження №К/9901/26520/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.08.2015 (суддя - Маслоід О.С.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 (головуючий суддя - Ляшенко Д.В., судді: Компанієць І.Д., Ястребова Л.В.) у справі №805/2514/15-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Метінвест-Шіппінг» (далі -                             ТОВ «Метінвест-Шіппінг») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - СДПІ з ОВП у м. Донецьку) від 17.04.2015                                            № 0000224200/2104/10/28-03-42. 
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04.08.2015, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015, позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновками якого погодилась колегія суддів апеляційної інстанції, виходив з того, що надані позивачем первинні документи доводять фактичність вчинення господарських операцій, тобто позивачем підтверджена правомірність визначення податкового кредиту за січень 2015 року та включення до його складу суми ПДВ у вказаному розмірі. При цьому, суди не прийняли до уваги посилання відповідача на неможливість включення сум податку до податкового кредиту у зв`язку із тим, що контрагентом позивача не надавалась податкова звітність, з огляду на індивідуальний характер юридичної відповідальності. 

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, СДПІ з ОВП у                   м. Донецьку оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.08.2015, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові.

Доводи касаційної скарги дублюють висновки акту перевірки, які були підставою для прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення. 

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Метінвест-Шіппінг» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з`ясовано судами попередніх інстанцій, ТОВ «Метінвест-Шіппінг» 19.02.2015 подана податкова декларація з ПДВ за січень 2015 року, у якій відображено загальну суму податкового кредиту 140230435 грн., серед яких 2135791 грн. сума податкового кредиту по господарським операціям з ДП «Донецька залізниця».

Відповідачем була проведена камеральна перевірка даних, ТОВ «Метінвест-Шіппінг», задекларованих у зазначеній податковій звітності з ПДВ, щодо правомірності нарахування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту за січень 2015 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 20.03.2015 № 100/28-03-42/31158623, в якому відображено висновок про порушення позивачем пункту 198.6. статті 198, пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення податкового кредиту за січень 2015 року та суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту в розмірі 2135791 грн.

На підставі названого акту перевірки відповідачем 17.04.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № 0000224200/2104/10/28-03-42, згідно з яким позивачеві зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ за січень 2015 року у розмірі 2135791 грн.

В акті камеральної перевірки від 20.03.2015 № 100/28-03-42/31158623 відображено відомості про те, що відповідно до додатку №5 до податкової декларації з податку на додану вартість та реєстру отриманих податкових накладних за січень 2015 року позивачем включено до складу податкового кредиту суму ПДВ в розмірі                                        2135791,30 грн. по податковим накладним виписаних у січні та отриманих від                           ДП «Донецька залізниця». 

Відповідно до змісту зазначеного акту перевірки,  згідно даних АС «Податковий блок» сума податкових зобов`язань ДП «Донецька залізниця» за січень 2015 року становить 0 грн., оскільки податкову декларацію з ПДВ за січень 2015 року підприємство не надало та не задекларувало свої податкові зобов`язання.

Єдиною підставою для висновку про порушення ТОВ «Метінвест-Шіппінг» пунктів 200.1, 200.3 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело  до завищення від`ємного значення між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за серпень 2015 року в розмірі 2135791,00 грн., стало недекларування податкових зобов`язань контрагентом позивача.

Аналіз пунктів 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України свідчить, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податку в результаті придбання товарів/послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з придбання товарів/послуг у постачальника повинна бути реальною, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.
До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції. Податковий кредит з податку на додану вартість має бути обов`язково також підтверджений податковою накладною, виданою платником податку на додану вартість та зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних, що випливає з положень статті 201 Податкового кодексу України.

Суди попередніх інстанцій не встановили жодного з порушень зазначених норм закону, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту. Суди зазначили, що позивач надав первинні документи, за результатами оцінки яких дійшли висновків про підтвердження ними реального вчинення господарських операцій.

Крім того, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що аналіз положень пункту 75.1 статті 75. Підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу України свідчить, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, установлених пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, та є способом здійснення податкового контролю, що проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість. 

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що її проведення не потребує наказу керівника податкового органу або іншого спеціального дозволу чи направлення, згоди платника податків та  його присутності. Метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичних та/або методологічних помилок, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання чи інших порушень. Камеральній перевірці підлягає уся податкова звітність суцільним порядком. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, зокрема щодо розбіжностей показників платника податків з показниками його контрагентів, камеральною перевіркою не охоплюється.
Достовірність, повнота, своєчасність нарахування та сплати платником податків податкових зобов`язань могла бути перевірена контролюючим органом під час здійснення документальних перевірок у порядку, передбаченому статтями 77, 78 Податкового кодексу України.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд зазначає, що контролюючий орган вийшов за межі предмету камеральної перевірки та прийняв протиправне податкове повідомлення-рішення про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість.

Однак, залишення поза увагою судами попередніх інстанцій зазначених положень закону, якими визначено порядок та підстави проведення камеральної перевірки, не призвело до неправильного вирішення справи. 

За таких обставин Верховний Суд вважає за необхідне погодитися з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про необхідність задоволення даних позовних вимог безвідносно до мотивів, якими такий висновок обґрунтований.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:
Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення.

Постанову  Донецького окружного адміністративного суду від 04.08.2015 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 22.09.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева ,
Р.Ф. Ханова
Судді Верховного Суду