Справа № 460/4319/15-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Швед Н.П. 
Провадження № 22-ц/811/811/18                        Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б. 
Категорія:3

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       05 березня 2020 року                                                        м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Струс Л.Б.,
суддів Левика Я.А., Шандри М.М.
секретар Симець В.І.
за участю ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Домашовця Віталія Степановича
на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року у складі судді Швед Н.П.
у справі        
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особи - Яворівсвька міська рада Львівської області, Яворівська районна державна адміністрація Львівської області про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ: 

рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_1 ) право приватної власності на приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме: 1-3, площею 7,4 кв. м., 1-4, площею 14,1 кв.м.. 1-5, площею 20,3 кв.м., 1-6, площею 19,6 кв. м., 1-7, площею 4,8 кв.м. 1-13, площею, 14,7 кв. м., 1-14, площею 16,2 кв.м., 1-15, площею 1,3 кв.м., підвальне приміщення II, площею 13,4 кв.м., підвальне приміщення Па, площею 1,4 кв.м. та господарську споруду-сарай «Д», площею 36,8 кв.м.
Визнано припиненою право спільної часткової власності в розмірі 12/24 (1/2) частки за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків : НОМЕР_2 /) в житловому будинку АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 1 959 грн. 48 коп.
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - адвокат Домашовець B.C.
В апеляційній скарзі посилається на те, що згідно з інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 105894356 від 01.12.2017 р. (яка була долучена до позовної заяви позивачем по справі) право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 скасовано, тобто 02.02.2016 р. на підставі постанови Яворівського районного суду Львівської області у справі № 460/1824/15-а від 21.10.2015 р. було скасовано право власності на спірне майно за позивачем ( ОСОБА_6 ).
Вказує, що позивач не була власником спірного майна на час пред`явлення позову, суд безпідставно, всупереч нормам матеріального (ст. 15, 392 ЦК України) та процесуального права прийняв незаконне і необгрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.
Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог позивача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.
Встановлено, що згідно інвентаризаційних даних будинок АДРЕСА_3 було розділено на АДРЕСА_4 квартира АДРЕСА_5 належала ОСОБА_7 , квартира АДРЕСА_6 належала ОСОБА_8 , квартира АДРЕСА_4 належала ОСОБА_9 , право власності дані особи набули відповідно до наступних правовстановлюючих документів:
ОСОБА_7 - на підставі Договору купівлі-продажу від 16.10.1969 року зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.11.1969 року № 32/26 належить 1/3 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_3 , з відповідною частиною господарських прибудов. Згідно вищезазначеного Договору в реальне користування ОСОБА_7 перейшло на першому поверсі дві кімнати та кухня вказані в поверховому плані (план додається) цифрою 1-2 жила площа 20,30м.кв., 1-3 жила площа19,60м.кв.т1-1 площа 13,20м.кв. і переділ підвалу вказаний римською цифрою III розміром 9.00 м.кв..
ОСОБА_8 на підставі Договору купівлі-продажу від 16.10.1969 року зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації від 06.11.1969року № 32/26 належить 1/3 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_3 , з відповідною частиною господарських прибудов. Згідно вищезазначеного Договору в реальне користування ОСОБА_8 перейшло на першому поверсі приміщення вказані в поверховому плані (план додається) цифрою 2-1 площа 14,10 м.кв., 2-3 площа 15,50 м.кв. та 2-4 площа 19,70 м.кв. і переділ підвалу вказаний римською цифрою І розміром 14, 00 м.кв.
ОСОБА_9 - на підставі Договору купівлі-продажу від 16.10.1969 року зареєстрованого в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації від 06.11.1969року № 32/26 належить 1/3 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_3 , з відповідною частиною господарських прибудов. Згідно вищезазначеного Договору в реальне користування ОСОБА_10 перейшло приміщення вказане в поверховому плані (план додається) цифрою 3-3 площа 15,10 м.кв., 3-2 площа 28,80 м.кв. та 3-1 площа 14,50 м.кв. і переділ підвалу вказаний римською
цифрою II.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9 , після її смерті згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом в реєстрі № 562 від 20.03.1987р. 1/6 частину будинку успадкували в рівних частках її онуки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Крім цього,1/6 частину будинку успадкувала ОСОБА_13 , дружина ОСОБА_8 , згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом в реєстрі № 564 від 20.03.1987р.
Таким чином, ОСОБА_12 (батьку позивача) та ОСОБА_11 (дядьку позивача) належала 1/2 частина вище згаданого будинку. На цей час власникам другої частини були ОСОБА_14 і ОСОБА_13 ..
В подальшому ОСОБА_14 звернувся до суду про реальний розподіл житлового будинку та земельної ділянки та Яворівським районним народним судом від 17.05.1990 року у справі № 2-118/1990р. було винесено рішення про реальний розподіл житлового будинку та земельної ділянки. Даним Рішенням суд затвердив розподіл, який вже склався, а також розділив загальні частини будинку у рівних частинах між сім`ями ОСОБА_15 і ОСОБА_16 .
Право власності позивачка ОСОБА_3 набула у зв`язку з спадкуванням після смерті ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , яким належало право власності на підставі рішення Яворівського районного народного суду від 17.05.1990 року, однак такі належним чином у відповідності до вимог закону не оформили. Дана обставина сторонами визнається і доказуванню не підлягає.
Власником іншої частини житлового будинку АДРЕСА_2 являється відповідач ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 27.12.2013 року, згідно з яким попередній власник ОСОБА_17 відчужила зазначену частку будинку відповідачу.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахувавши Рішення Яворівського районного народного суду від 17.05.1990 року справа №2-118/1990р., де житловий будинок був реально розподілений з конкретно визначеними приміщеннями спадкодавців, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції.
ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом та просить визнати припиненою право спільної часткової власності в розмірі 12/24 (1/2) частки за нею ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_2 та визнати за нею право приватної власності на приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме: 1-3 площею 7,4 кв.м., 1-4 площею 14,1 кв.м., 1-5 площею 20,3 кв.м., 1-6 площею 19,6 кв.м., 1-7 площею 4,8 кв.м., 1- 13 площею 14,7 кв.м., 1-14 площею 16,2 кв.м., 1-15 площею 1,3 кв.м., підвальне приміщення II площею 13,4 кв. м., підвальне приміщення Па площею 1,4 кв.м. та господарська споруда - сарай «Д» площею 36,8 кв.м.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно положень ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках та порядку встановленому законом.
Відповідно до Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Рішенням Яворівського районного народного суду Львівської області від 17.05.1990 року проведено поділ будинку в натурі та виділено у власність ОСОБА_8 та ОСОБА_13 1/2 частину будинку, розташованого в АДРЕСА_7 , а саме: приміщення під літ.21 площею 15,2 m2 ;202 площею 3,8 m2, 2-3 площею 16,0 m2, 2-4 площею 19,7 m2, 2-5 площеі95,5 m2, 2-6 площею 7,6 m2, в мезоніні приміщення під літерою 3-3 площею 14,4 m2, в підвалі приміщення під літерою 3-3 площею 14,4 m2, в підвалі приміщення під літерою І площею 14,00м2.
Виділено у власність ОСОБА_18 1/3 частину будинку: приміщення під літерою 1-1 площею І45І0 п.2, 1-2 площею 20,3 m2, ї-3 площею 19,6 m2, в підвалі приміщення під літерою VI площею 8,30 м2.
Виділено у власність ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у спільне користування приміщення мезоніна загальною площею 36,3 m2, в тому числі, приміщення 3-1 площею 14,9 m2, приміщення 3-2 площею 16,2 m2, коридор 3-6 площею 5,2 m2, в пивниці приміщення під літерою V площею 4,0м2.
Для співвласників ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 залишено в спільному користуванні: коридор під літерою ІV площею, 10,8 m2, в пивниці коридор під літерою IV площею 2, 0 m2, а також спільне подвір`я площею 100 m2.
Відповідно д ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.        
Відповідно до ст.. 115 ЦК УРСР (1963р., чинного станом на винесення рішення
Яворівського районного народного суду Львівської області від 17.05.1990 року) кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію.
Колегія суддів приходить до висновку, що з поділом спірного будинку в натурі рішенням Яворівського районного народного суду Львівської області від 17.05.1990 року право спільної часткової власності сторін на цей будинок було припинено та перейшло до правонаступників у межах здійсненого реального поділу приміщень.
Тому, задовольняючи позов в частині визнання за позивачкою права власності на приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме: 1-3, площею 7,4 кв. м., 1-4, площею 14,1 кв.м.. 1-5, площею 20,3 кв.м., 1-6, площею 19,6 кв. м., 1-7, площею 4,8 кв.м. 1-13, площею, 14,7 кв. м., 1-14, площею 16,2 кв.м., 1-15, площею 1,3 кв.м., підвальне приміщення II, площею 13,4 кв.м., підвальне приміщення Па, площею 1,4 кв.м. та господарську споруду-сарай «Д», площею 36,8 кв.м., суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оскільки вона успадкувала це право.
Відтак, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_3 права приватної власності на приміщення житлового будинку АДРЕСА_2 та вважає що таке не підлягає скасуванню.
Однак, суд першої інстанції задовольняючи вимоги ОСОБА_3 про визнання припиненим, право спільної часткової власності не звернув увагу, що за рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 17.05.1990 року було здійснено поділ будинку між спадкодавцями сторін, які фактично припинили право спільної часткової власності на будинок.
Окрім того, рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 21.10.2015 року було скасовано право власності в ідеальних частинах на спірне майно.
З огляду-на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року в частині визнання припиненим право спільної часткової власності в розмірі 12/24 (1/2) частки за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в житловому будинку АДРЕСА_2 слід у скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог щодо визнання припиненим право спільної часткової власності в розмірі 12/24 (1/2) частки за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в житловому будинку АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. 
Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряо законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  - адвоката Домашовця Віталія Степановича –задовольнити частково.
Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2017 року в частині визнання припиненим право спільної часткової власності в розмірі 12/24 (1/2) частки за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в житловому будинку АДРЕСА_2 – скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог щодо визнання припиненим право спільної часткової власності в розмірі 12/24 (1/2) частки за ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в житловому будинку АДРЕСА_2 .
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 березня 2020 року.

Головуючий 

Судді