ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року	Львів	Справа № 564/253/20 пров. № А/857/4754/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 17 березня 2020 року в справі №564/253/20 (суддя Грипіч Л.А., м. Костопіль) за позовом ОСОБА_1 до  Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-
В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 №726887 від 16.01.2020, про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Рішенням від 17 березня 2020 року Костопільський районний суд Рівненської області адміністративний позов задовольнив повністю.
Скасував постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №726887 від 16.01.2020 року за ч.1  ст.122 КУпАП  та  ст.126 КУпАП  (об`єднано за ч.2  ст.36 КУпАП), яка винесена поліцейським батальйону №5 УПП у Рівненській області ДПП старшим сержантом поліції Онищуком С.В. відносно ОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрив. 
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме - перевищення швидкості в населеному пункту, зафіксоване лазерним вимірювачем швидкості TruCAM LTI 20/20, який отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 №UA-MI/1-903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за №У3197-12. 
Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. 
Крім того, необґрунтованим вважає апелянт твердження суду першої інстанції про те, що у постанові не зазначено будь-яких доказів, на які посилається відповідач при винесенні оскаржуваної постанови, що в свою чергу, є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.  Так, в останній зазначено технічний засіб, яким здійснювалося замірювання швидкості, - лазерний вимірювач TruCAM LTI 20/20 №ТС 001163, який вказаний у п.6 постанови серії ДПО18 №726887 від 16.01.2020, а також у п.8 постанови в якості доказів зазначено фотоматеріали. 
Відтак, апелянт вважає, що винесена постанова в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, а тому не підлягає скасуванню.
Щодо порушення позивачем ч.1 ст.126 КУпАП, то апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції, що останнім не доведено факт вчинення цього правопорушення, оскільки на відеозаписі з портативного відеореєстратора поліцейського зафіксовано, що позивач зазначив про готовність пред`явити документи лише після надання йому доказів вчинення ним порушення правил дорожнього руху, що стали підставою для зупинки його транспортного засобу.
Натомість, на переконання апелянта, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Вказані обставини суд першої інстанції не взяв до уваги, відтак дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
ОСОБА_1 правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 16.01.2020 поліцейським батальйону №5 УПП у Рівненській області ДПП старшим сержантом поліції Онищуком С.В. було винесено постанову серії ДПО18 №726887, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу  425 грн. 
Відповідно до змісту постанови ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом в населеному пункті м. Сарни по вул. Гагаріна 180, рухався зі швидкістю 77 км/год., при дозволеній 50 км/год. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості TruCAM LTI 20/20 серійний номер ТС 001163. Також водій не пред`явив для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на машину. 
Позивач, вважаючи прийняту постанову протиправною, звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015 року. Відтак, суд дійшов висновку, що технічні дані, які використовуються поліцейськими за допомогою вищевказаного пристрою не можуть бути покладені як докази в основу правопорушень особи, оскільки здобуті незаконним шляхом та всупереч вимогам законодавства України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями п. 12.9  ПДР  передбачено, що водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 «Обмеження швидкості руху», 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до пп. «и» п. 30.3  ПДР.
Відповідно до п.12.4  ПДР  у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно ч. 1  ст. 122 КУпАП  перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Як згадувалось вище, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив вимоги п.12.4 ПДР, перевищивши дозволену в населених пунктах швидкість, а також п.2.4 ПДР, не надавши посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського, чим скоїв правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.  
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Крім цього, п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до пп. 9 ч. 1  ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з п. 2 ч. 1  ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання  правил дорожнього руху.
Тобто, положення  Закону України «Про Національну поліцію»  надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови перевищення встановленої швидкості руху в межах населеного пункту зафіксовано приладом TruCamLTI 20/20 № ТС001164.
Відтак, порушення визначеного  ПДР  обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу та свідчить про перевищення позивачем встановленої швидкості руху, за що передбачено адміністративну відповідальність, у вигляді штрафу.
Так, у матеріалах справи містяться докази, зокрема фото, на якому зафіксовано транспортний засіб Mercedes-Benz E 270, д.н.з. НОМЕР_1 , що перевищив встановлені  ПДР  України обмеження швидкісного режиму для населеного пункту на 27 км/год., а саме - рухався зі швидкістю 77 км/год. при дозволеній не більш 50 км/год., що свідчить про достатність цього доказу для встановлення повноти обставин справи (а.с. 32)
Стосовно правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 № 1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення іі результатів, затвердженим  наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 № 193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16648, виданого ДП Укрметртестстандарт» від 30.09.2019, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 за номером ТС001163, яким було зафіксовано перевищення позивачем швидкість руху,- є придатним до застосування і таке свідоцтво є чинним до 30.09.2020 (а.с. 39)

Тобто на момент вчинення правопорушення, 16.01.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 за номером ТС001163 пройшов відповідну повірку і міг використовуватися відповідачем під час здійснення патрулювання.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення  правил дорожнього руху  від моменту її фіксації приладом TruCam.

Отже, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення  правил дорожнього руху  та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/16648 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LT1 20/20 № ТС001163 до застосування.

Отже, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні  ст. 251 КУпАП  при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Крім того, зазначений прилад вказано в оскаржуваній постанові, а також зазначено про використання портативного відеореєстратора ВК-1002, 1007, яким фіксувалося порушення позивачем вимог п. 2.4 ПДР щодо ненадання на вимогу поліцейського документів, передбачених п. 2.1 ПДР.

Відтак, на переконання колегія суддів, порушення позивачем ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП підтверджуються належними та допустимими доказами, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення є законною, винесеною на підставі повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому не підлягає скасуванню.  

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування постанови серії ДПО18 №726887 від 16.01.2020.  

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до  ч.1 ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, порушив норми матеріального права, неповно дослідив обставини справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а відтак, і задоволення позову. 

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати судове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 271, 272, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 17 березня 2020 року в справі №564/253/20 скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 28.05.2020.