СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2020 р.                                                                Справа № 905/1055/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя  Пуль О.А. 

за участю секретаря Гончарова О.В.
за участю представників сторін:
АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” –Дем`яненко О.І., довіреність  від 09.12.2019, свідоцтво  ДН № 5073 від 27.06.2018;
ТОВ “Гір-Інтернешнл” -  Січінава В.М.,паспорт серія  ВК 798991 від 05.10.2017;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод”, м. Маріуполь (вх. №172 Д/2-5) 
на ухвалу господарського суду Донецької області від 11.12.2019 (суддя Чорненька І.К., повний текст ухвали складено та підписано 16.12.2019) 
та ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 (повний текст ухвали складено та підписано 23.12.2019) по справі №905/1055/19 
та апеляційні скарги Акціонерного товариства “ДТЕК Донецькі електромережі”,          м. Краматорськ (вх. №358 Д/2-5), Приватного акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат ”, м. Кривий Ріг (вх. №183 Д/2-5), Товариства з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл”, м. Дніпро        (вх. №368 Д/2-5), Приватного акціонерного товариства “Макіївський металургійний завод”,                           м. Маріуполь (вх. №443 Д/2-5)
на ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 (повний текст ухвали складено та підписано 23.12.2019) по справі №905/1055/19
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “ДП Модифікатор”,  м. Запоріжжя
до боржника Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод”, м. Маріуполь 
про банкрутство, -
                                 
                                           ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.06.2019 прийнято до розгляду заяву ТОВ “ДП Модифікатор”, м. Запоріжжя про порушення справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод”, м.Маріуполь (код ЄДРПОУ 00191193) на підставі ст.ст. 9 - 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”. 
Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.07.2019 відкрито провадження у справі про банкрутство ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод”; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 24.10.2019, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого      Шульгу І.В.; призначено дату попереднього судового засідання з розгляду реєстру вимог кредиторів. 
02.07.2019 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення (повідомлення) про відкриття провадження у справі №905/1055/19 про банкрутство Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод” (№60746).
Після публікації даного оголошення до господарського суду Донецької області між інших кредиторів, звернулись:
- Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області з грошовими вимогами до боржника у розмірі 40 008 075,70 грн. та судового збору  
- Приватне акціонерне товариство “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” з грошовими вимогами до боржника у розмірі 3 488 803 332,11 грн. та 3842,00 грн. судового збору. 
-  АТ “ДТЕК Донецькі електомережі” із грошовими вимогами у розмірі      117                          903 692,08 грн. та      3842,00 грн. судового збору. 
- Товариство з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл”      з грошовими вимогами у розмірі 21 711 475,81грн.
-  ПрАТ “Макіївський металургійний завод” з грошовими вимогами у розмірі 875 806 202,62 грн. та 3842,00 грн. судового збору. 
        За результатом розгляду в попередньому судовому засіданні вимог кредиторів ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” господарським судом Донецької області прийнято ухвалу від 11.12.2019, якою, зокрема, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області визнано кредитором ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод”. Також вказаною ухвалою в попередньому судовому засіданні оголошено перерву до 18.12.2019 в частині розгляду вимог інших кредиторів ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод”.
Після перерви господарським судом Донецької області продовжено попереднє засідання, за результатом якого прийнято ухвалу від 18.12.2019 по справі №905/1055/19, якою визнано кредиторами, які підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод”, між інших, наступних кредиторів:
      -  Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області на суму 40008075,70 грн., які віднесено до другої черги вимог кредиторів. 
         - ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” на суму 2 242 429 882,28 грн. - 4 черга, 3842,00 грн. -1 черга. 
- Товариство з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” на суму 14 588 819,55 грн. – четверта черга, 3842,00 грн. – перша черга. 
       -  ПрАТ “Макіївський металургійний завод” на суму 245 094 388,45 грн. – четверта черга, 3842,00грн. – перша черга.; 
   Також вказаною ухвалою відмовлено:
-  ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” у визнанні кредитором боржника на суму 1 246 373 449,83 грн.; 
- Товариству з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” у визнанні кредитором боржника на суму 7 122 656,26 грн.; 
-  ПрАТ “Макіївський металургійний завод” у визнанні кредитором боржника на суму 630 711 814,13 грн.;
- Акціонерному товариству “ДТЕК Донецькі електромережі” у визнанні кредитором боржника на суму 117 903 692,08 грн. та 3842,00 грн. судового збору.
Також вказаною ухвалою встановлено, що вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника підлягають погашенню за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку; призначено дату проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів на      27.12.2019, проведення яких доручено провести відповідно до ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства. Зобов`язано розпорядника      майна надати суду: протокол загальних зборів кредиторів на якому обраний комітет кредиторів; протокол зборів кредиторів, на якому вирішене питання щодо подальшої      процедури банкрутства по справі;      аналіз фінансово-господарської діяльності боржника. Призначено      дату підсумкового засідання суду на 05.02.2020. 
Боржник - ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод”, частково не погоджуючись із ухвалою господарського суду Донецької області від 11.12.2019 та ухвалою від 18.12.2019 по справі №905/1055/19, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Донецької області від 11.12.2019 та ухвалу від 18.12.2019 по справі №905/1055/19 в частині визнання і включення вимог Маріупольського      об`єднаного      управління Пенсійного фонду України Донецької області на суму 40008075,70 грн. до другої черги та ухвалити нове рішення, яким      визнати і включити вимоги Маріупольського      об`єднаного      управління Пенсійного фонду України Донецької області у розмірі 603   815,20 грн. до четвертої черги вимог кредиторів. Судові витрати по справі покласти на Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12.02.2020) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод” на ухвалу господарського суду Донецької області від 11.12.2019 та ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019      по справі №905/1055/19 та призначено її до розгляду на "02" березня 2020 року о 14:15 год. 
Також, частково не погоджуючись із ухвалою господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19 до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат”, який просить ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19 в частині відмови Приватному акціонерному товариству “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” у визнанні грошових вимог до ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод”у розмірі 1 246 373 449,83 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” в сумі 3 488 803 332,11 грн., які підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” та віднести їх до четвертої черги задоволення.   
В іншій частині ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19 залишити без змін. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” на ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019      по справі №905/1055/19 та призначено її до розгляду на 02.03.2020 о 14:15 год. 
Також, частково не погоджуючись із ухвалою господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19 до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось АТ “ДТЕК Донецькі електомережі” в якій,      посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,      просить ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19      в частині відмови АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” у визнані кредитором ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” на суму 117   903 692,08 грн. та      3842,00 грн. судового збору скасувати та прийняти нове рішення, яким визнати кредиторські вимоги АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” до ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” на суму заборгованості 117   903692,08 грн. та      3842,00 грн. судового збору та включити їх до реєстру вимог кредиторів по справі. Також апелянт просить включити до реєстру вимог кредиторів суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5   763,00 грн. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.02.2020 поновлено АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ “ДТЕК Донецькі електомережі” на ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19 та призначено її до розгляду на "02" березня 2020 р. о 14:15
Також, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл”, яке, частково не погоджуючись із ухвалою господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19, просить ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19 в частині      відмови Товариству з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” у визнанні кредитором боржника на суму 7 122 656,26грн. скасувати та прийняти нове рішення (змінити судове рішення),           яким визнати ТОВ “Гір-Інтернешнл”      кредитором, вимоги якого підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” на суму 21 711 475,81 грн.-      четверта черга, 3 842,00 грн. – перша черга. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2020 поновлено ТОВ “Гір-Інтернешнл”      строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ “Гір-Інтернешнл”      на ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19 та призначено її до розгляду на "02" березня 2020 р. о 14:15           годині 
Також, частково не погоджуючись із ухвалою господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось      ПрАТ “Макіївський металургійний завод”, який просить ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19 в частині      відмови ПрАТ “Макіївський металургійний завод”      у визнанні грошових вимог до боржника у розмірі      630         711   814,13 грн. скасувати та прийняти рішення,  яким грошові вимоги ПрАТ “Макіївський металургійний завод”      визнати в сумі   875 806202,62 грн., як такі, що    підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод”, та віднести їх до четвертої черги вимог кредиторів. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції, що стосується кредиторських вимог ПрАТ “Макіївський металургійний завод”      залишити без змін. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 поновлено     ПрАТ “Макіївський металургійний завод” строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ “Макіївський металургійний завод” на ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19 та призначено її до розгляду на "02" березня 2020 р. о 14:15           годині; зобов`язано      ПрАТ “Макіївський металургійний завод” надати Східному апеляційному господарському суду докази повноважень ОСОБА_1 як в.о. Генерального директора ПрАТ “Макіївський металургійний завод” на час подання заяви з грошовими вимогами та апеляційної скарги. 
Також вказаною ухвалою об`єднано розгляд апеляційних скарг по справі №905/1055/19 в одне апеляційне провадження для      їх спільного розгляду.
В судовому засіданні 02.03.2020 було оголошено перерву до 11.03.2020. 
В судовому засіданні 11.03.2020 було оголошено перерву до 23.03.2020. 
Розглянувши в судовому засіданні 23.03.2020 клопотання ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод”, ПрАТ “Єнакієвський коксохімпром”, ТОВ “Метінвестхолдінг” та ПрАТ “Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” про відкладення розгляду справи, а також доводи, наведені сторонами в їх обґрунтування, беручи до уваги положення статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та убезпечення населення від вказаної особливо небезпечної інфекційної хвороби, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкладення розгляду справи. 
      У зв`язку з цим, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.03.2020 розгляд апеляційних скарг було відкладено, а також роз`яснено сторонам, що про дату, час і місце наступного судового засідання учасників справи буде  повідомлено додатково.
       Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 призначено справу № 905/1055/19 до розгляду  01.06.2020 р. о  09:30 год.
        В судове засідання з`явився представник АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” та  представник ТОВ “Гір-Інтернешнл” в судовому засіданні 01.06.2020 підтримує  апеляційну скаргу зазначеного учасника справи.
       01.06.2020 від боржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з метою недопущення можливого зараження працівників Східного апеляційного господарського суду, з огляду на введення  постановою Кабінету Міністрів України на всій території України карантину через спалах у світі гострої інфекційної хвороби «COVID-19»,враховуючи рекомендації Ради суддів України  від 11.03.2020 щодо утримання учасників процесу  від участі в судових засіданнях,якщо слухання справ не передбачають  обов`язкової присутності учасників та лист Ради суддів України від 16.03.2020,яким повідомлено  про особливий режим роботи суддів та можливість відкладення  розгляду справ  у зв`язку  з карантинними заходами.
       Розглядаючи подане скаржником клопотання, колегія суддів зазначає наступне.
       Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Таке право кореспондується з обов`язком добросовісно використовувати як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу і вживати наданих процесуальним   законом   заходів до скорочення періоду судового провадження.    Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створених учасником справи перепонах для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», пункти 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України».
"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Відповідно до пунктів 8, 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: забезпечення права на апеляційний перегляд справи; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами. 
Розгляд апеляційної скарги за обов`язковою участю представників сторін процесуальним законом не передбачений, а також не було визнано судом явку представників сторін обов`язковою. Натомість ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.05.2020 у цій справі доведено до відома учасників справи, що їх явка не визнана обов`язковою та з урахуванням епідеміологічної ситуації в Україні, з метою убезпечення  населення України від  поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу  «COVID-19», який віднесено  до особливо небезпечних хвороб, сторони можуть подати  до суду заяви  про розгляд справи  за їх відсутності.
Згідно з частинами 11, 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у разі відсутності представника з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні господарський суд має виходити з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. 
        Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.  
Скаржник не позбавлений права дізнаватися інформацію про дату, час, і місце розгляду своєї справи та не обмежений у праві отримання в суді апеляційної інстанції усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. А також, має право на доступ до судових рішень суду касаційної інстанції, які розміщуються в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
До того ж, колегія суддів зазначає, що на час проведення судового засідання 01.06.2020 вже закінчено стадію з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами.
Так, з протоколу судового засідання від 02.03.2020 вбачається викладення скаржниками, в тому числі представниками боржника доводів апеляційної скарги    протягом часу з 14 год. 54 хв. до 16 год.26 хв., а в протоколі судового засідання  від 11.03.2020 зазначено про продовження викладення скаржниками змісту та підстав своїх вимог, а також заперечень та пояснень  щодо предмету апеляційного розгляду та дослідження доказів протягом часу з 10год 27 хв. до 12 год 10 хв.
Після надання учасниками справи пояснень щодо апеляційних скарг та дослідження доказів по справі додаткових заяв,клопотань до суду не надходило.
Присутні  в судовому засіданні представники ТОВ «Гір-Інтернешнл», АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» заперечували проти  відкладення розгляду справи та задоволення клопотання боржника.
З урахуванням викладеного,  колегія суддів дійшла висновку про відмову  у задоволенні клопотання боржника  про відкладення розгляду справи.
         Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції 01.06.2019 не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце апеляційного розгляду справи належним чином повідомлені.
Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
       Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.    
       Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
        Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,  повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, встановила наступне.
         Предметом апеляційного оскарження в даному апеляційному провадженні є постановлені за результатами попереднього засідання ухвали  господарського суду Донецької області від 11.12.2019 та  18.12.2019 по справі №905/1055/19.
        Як зазначено вище, ухвала від 11.12.2019 оскаржена Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод”, а ухвала від 18.12.2019 оскаржена :
      -     Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод”
      -     Акціонерним товариства “ДТЕК Донецькі електомережі”,     м. Краматорськ
   -  Приватним акціонерним товариством “Північний гірничо-збагачувальний комбінат ”, м. Кривий Ріг; 
       -    Товариством з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл”, м. Дніпро 
     -   Приватним акціонерним товариством “Макіївський металургійний завод”,   м. Маріуполь.
      Згідно з ч. 1 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
         Відповідно до ч. 6 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.
   Частиною 2 статті 47 Кодексу  України з питань банкрутства передбачено, що попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого   частиною першою   статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
   Отже, в силу приписів зазначених норм, заявлені  у справі про банкрутство грошові вимоги конкурсного кредитора повинні бути підтверджені відповідними доказами.
   При цьому слід зазначити, що  у справі про банкрутство господарський суд встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів(договорів,накладних, актів тощо) та(або) рішень юрисдикційного органу,до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.
  Зазначений висновок щодо необхідності дослідження в межах справи про банкрутство доказів   наявності чи відсутності грошових зобов`язань, які складають зміст вимог конкурсних кредиторів, викладено  в постанові Верховного суду від 16.05.2018 у  справі № 924/628/17.
   Відповідно до  ч. 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.     
   Частиною 3 сатті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.
     Щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод”, м. Маріуполь на ухвалу господарського суду Донецької області від 11.12.2019 та ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19 колегія суддів зазначає наступне.
07.08.2019 до господарського суду  Маріупольським об`єднаним управління Пенсійного фонду України Донецької області подано заяву про визнання кредитором, за якою просить суд визнати грошові вимоги до боржника у розмірі 40008075,70грн.,які складаються з заборгованості боржника ПрАТ “Єнакієвський металургійний комбінат” перед кредитором з відшкодування витрат на призначення та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п. “а” та п. “б” ст.13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” за період з серпня 2017 року по червень 2019 року.
За змістом зазначеної заяви кредитора, ця заборгованість складається з наступних сум:
- 35019474,56 грн. - заборгованість з відшкодування витрат на призначення та доставку пільгових пенсій за списком № 1 за період з 01.08.2017 по 30.06.2019;
    - 4988601 грн. - заборгованість з відшкодування витрат на призначення та доставку пільгових пенсій за списком № 2 за період з 01.11.2017 року по 30.06. 2019; 
Визнаючи ухвалою від 11.12.2019  зазначені кредиторські вимоги Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в повному обсязі, суд зазначив, що вони є обґрунтованими, доведеними, підтвердженими належними та допустимими доказами, а саме розрахунками фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №1 та списком №2. на суму 40008075,70грн., які спрямовані Пенсійним Фондом на адресу боржника - Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний комбінат” та доказами отримання вказаних розрахунків боржником (рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, з відміткою про отримання уповноваженою особою ПрАТ “Єнакієвський металургійний комбінат”). 
Частково не погоджуючись з ухвалою від 11.12.2019  в наведеній частині, боржник зазначає те, що господарським судом першої інстанції не враховано, що до заявлених в межах даної справи періодів заборгованості за Списком  № 1 та Списком № 2 включено періоди заборгованості, стосовно яких наявні судові рішення,що набрали законної сили і  якими стягнуто заборгованість за відповідні періоди в меншому розмірі, ніж заявлений Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області  в заяві про визнання кредитором, а саме:
-рішенням Донецького окружного  адміністративного суду від 01.04.2019 по справі № 805/4774/17 за позовом Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до ПАТ «Єнакієвський металургійний завод» позовні вимоги задоволено частково та  стягнуто заборгованість  з відшкодування витрат на виплату  та доставку пільгових пенсій за списком № 1 за період з 01.08.2017 по 30.11.2017  у розмірі  415530,50 грн.,тоді як кредитором заявлялась до стягнення  за цей період більша сума заборгованості -5173699 грн.;
-рішенням Донецького окружного  адміністративного суду від 11.02.2019 по справі № 805/4698/17 за позовом Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області до ПАТ «Єнакієвський металургійний завод» позовні вимоги задоволено частково та стягнуто заборгованість  з відшкодування витрат на призначення та доставку пільгових пенсій за списком № 2 за період з 01.11.2017 по 30.11.2017  у розмірі  188284,70 грн., тоді як кредитором заявлялась до стягнення  за цей період більша сума заборгованості -218625,04 грн.;     
При цьому скаржник зазначає, що встановлені зазначеними судовими рішеннями обставини стосовно розміру  заборгованості  за наведені періоди в силу статті  75 Господарського процесуального кодексу України є преюдиційними для даної справи, в той час як заявлена кредитором інша частина заборгованості, з відшкодування витрат на призначення та доставку пільгових пенсій  за списком № 1  з грудня 2017 по червень 2019 р. та пільгових пенсій  за списком № 2  за період з серпня по жовтень  2017, та з грудня  2017 по  червень 2019 р. є необґрунтованою, оскільки   не підтверджена належними та допустимими доказами.
Зокрема, скаржник зазначає, що за змістом  норм чинного законодавства, розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не є документами, що  підтверджують понесення  органом Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,оскільки документами, які підтверджують  виплату пенсій певним  особам є: витяги  з відомостей на зарахування пенсій на карткові рахунки пенсіонерів; довідки УПФУ про розмір призначеної  і фактично отриманої пенсіонерами пільгової пенсії за Списками за певний період; довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб за переліком пенсіонерів по розрахунку суми відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за Списком № 1 та Списком № 2 (стосовно осіб, які є мешканцями  м. Єнакієво, що відповідно до Додатку № 1 до розпорядження  Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085 із змінами, є територією в Донецькій області, на якій органи державної влади  України тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Зважаючи на наведене, боржник стверджує, що сума кредиторських вимог  Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області підтверджується лише в розмірі заборгованості, стягнутої рішеннями Донецького окружного  адміністративного суду від 01.04.2019 по справі № 805/4774/17 та  від 11.02.2019 по справі № 805/4698/17, який становить 603815,20 грн.
Також боржник  в апеляційній скарзі посилається на те, що ухвалою від 18.12.2019 кредиторські вимоги Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області були помилково включено до другої черги, оскільки згідно з ч. 2 статті 64 Кодексу  України з питань банкрутства  у другу чергу задовольняються,зокрема вимоги із зобов`язань  зі сплати страхових внесків  на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, до яких за змістом положень Закону України «Про загальнообов`язкове  державне пенсійне страхування» не належить заявлена кредитором заборгованість з відшкодування витрат  на виплату  та доставку пільгових пенсій,яка має іншу правову природу  та зазначеною статтею Кодексу  відноситься до четвертої черги, як  інша незабезпечена вимога кредитора, яка не включається до  другої та третьої черги.
На думку боржника, з наведеного вбачається неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, якими не передбачено включення витрат  на виплату та доставку пільгових пенсій  до страхових виплат.     
Колегія суддів  частково погоджується з доводами  апеляційної скарги  боржника  з наступних підстав.
     Відповідно до            ст. 8 Закону України      "Про пенсійне забезпечення"            виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.
    Згідно з п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого   Указом Президента України "Про Положення про Пенсійний фонд України" від 06.04.2011 № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
   Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.
Відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” підприємства зобов`язані відшкодовувати органам Пенсійного фонду витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, до досягнення працівниками загальновстановленого пенсійного віку.
Абзацом 4 п.1 ст.2 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що "Об`єктом оподаткування є: для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону (суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності та філії, відділення та інші відокремлені підрозділи платників податку), об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Статтею 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також врегульовано порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п. "б" - "з" цієї статті.
Відповідно до п.2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 (Постанова №461) та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (Постанова №461), затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абз. 1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України “Про пенсійне забезпечення”.
У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 цього Закону.
При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
На момент набрання чинності Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” питання щодо відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту "б" - "з" ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” було врегульовано Законом України від 26 червня 1997 року N 400/97-ВР “Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон N 400/97-ВР), відповідно до п. 1, 2 ст. 1 якого боржник є платником збору на обов`язкове державне пенсійне забезпечення.
Згідно із абз. 4 п. 1 ст. 2 Закону N 400/97-ВР для платників збору, визначених п. 1, 2 ст. 1 цього Закону, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до п. "б" - "з" ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого ст. 12 даного закону.
Абзацом 3 п. 1 ст. 4 Закону N 400/97-ВР встановлено ставку на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 100 відсотків від об`єкта оподаткування, визначеного абз. 4 п. 1 ст. 2 цього Закону.
Матеріалами справи встановлено, що боржник зареєстрований як юридична особа та є платником страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України.
Порядок відшкодування страхувальниками витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах, визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1 (далі - Інструкція).
Відповідно до п.6.1 Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених па пільгових умовах, в розмірі 100 відсотків фактичних втрат на виплату та доставку пенсій.
Відповідно до п.6.2 Інструкції витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах особам, які мають стаж, що дає право на призначення цих пенсій на декількох підприємствах, покриваються цими підприємствами пропорційно стажу роботи з урахуванням вимог абзацу третього підпункту 1 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" підприємства зобов`язані відшкодовувати органам Пенсійного фонду витрати на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення", до досягнення працівниками загальновстановленого пенсійного віку.
У відповідності до приписів п.п.6.4 п.6 Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду України зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, що визначено пунктом 6.8 Інструкції.
Колегією суддів враховується, що Пенсійний фонд України є єдиним органом, на який покладено обов`язок призначення та виплати пенсій особам, які набули такого права. Виключно до повноважень Пенсійного фонду України віднесено перевірку даних особи, що звернулась із заявою про призначення пенсії, наданих документів та визначення чи має така особа право на пенсію. 
Дані, що містяться в розрахунках здійснюються в автоматизованому режимі, а отже, розрахунки заявника складені на підставі відомостей відділів з призначення пенсій органів Пенсійного Фонду України та інших пенсійних управлінь, на обліку в яких знаходяться працівники боржника та містять всі дані про пенсіонера, дату з якої призначена пенсія, дату досягнення пенсійного віку, стаж, необхідний для призначення пільгової пенсії, стаж роботи на підприємстві, загальний місячний розмір пенсії, розмір, який підлягає відшкодуванню, також відсоток відшкодування  відповідно до стажу та інше. 
Для призначення пільгової пенсії заявник разом з іншими документами надає органу Пенсійного фонду довідку, що підтверджує пільговий стаж роботи осіб на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідна довідка видається самим підприємством за зразком, передбаченим пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що пенсії, призначені на підставі п. «б»-«з» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" особам, які були зайняті на роботах за списком №1 та № 2 , відшкодовуються боржником, як платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування та юридичною особою, працівники якої були зайняті на роботах за Списком №1 та Списком № 2 . 
Підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за відповідний період, складені згідно додатку №6 до Інструкції, які направляються підприємству на його адресу, а на підприємство в силу вимог законодавства покладається обов`язок із відшкодування витрат понесених пенсійним органом на доставку та виплату таких пенсій.
При цьому, колегія суддів враховує, що предметом даного спору є стягнення невідшкодованих коштів, а не правомірність призначення пенсій.
Виходячи зі змісту абзацу другого пункту 6.8 Інструкції, у разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування, органи ПФУ повідомляють про це підприємства в місячний термін з моменту виникнення цих обставин.
Статтею 47 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Пенсійні виплати здійснюються як через банківські установи, так і через поштові відділення зв`язку, в які входять як пенсія за віком, за вислугу років, по інвалідності так і пільгові пенсії.
З метою забезпечення стабільного фінансування виплати пенсій кожному пенсіонеру встановлено індивідуальну дату виплати пенсії протягом виплатного періоду, з 4 по 25 число щомісяця.
З аналізу вищенаведених правових норм, обов`язку підприємства щодо відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсії кореспондує обов`язок пенсійного органу щодо направлення розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до ч. 2 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до 20-го січня поточного року, а також  в місячний термін з моменту зміни розміру пенсій або настання обставин, які впливають на суму відшкодування.
Єдиною підставою для відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених за Списком №1 та Списком № 2  та повідомлення про направлення та вручення розрахунку.
Боржник не надав доказів неправомірності обчислення розміру фактичних витрат на виплату та доставку пенсій особам, визначеним у розрахунках. Отримавши розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,не надавши на них заперечень та не оскарживши розрахунки в суді, відповідач фактично узгодив такі розрахунки.
Відповідної правової позиції щодо узгодження розрахунків дотримується також Верховний суд в постанові від 20.11.2018  у справі № 815/3939/15. 
Стосовно доводів скаржника щодо непідтвердження витрат на виплату та доставку пільгових пенсій  внутрішньо переміщеним особам, колегія суддів зазначає наступне.
     Згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України  № 637  призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим Постановою КМУ № 509.
    Виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».
   Отже, умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».
     Відповідно до п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою КМУ № 509, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених   ст. 12 Закону № 1706-VII   та абзацом шостим цього пункту. Довідка, видана до 20 червня 2016 року, яка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених   ст. 12 вказаного Закону.
        Згідно з п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою КМУ № 365, соціальні виплати припиняються у разі, зокрема, отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.
    З наведеного вбачається, що чинний механізм виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам поєднує їх право на пенсію з реєстрацією пенсіонера як внутрішньо переміщеної особи на території, підконтрольній органам влади України, й відповідно надсилання Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області боржнику розрахунків  щодо витрат на випллату та доставку пільгових пенсій зареєстрованим у нього внутрішньо переміщеним особам, підтверджує, що такі пенсії були виплачені та доставлені цим особам.   
Зважаючи на наведене, колегія суддів відхиляє як такі, що суперечать чинному законодавству доводи  скаржника, що розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій не є належними та допустимими доказами понесення  кредитором витрат на виплату та доставку пільгових пенсій. 
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявлених грошових вимог до боржника, кредитором (заявником)  надані наступні документи: 
-          розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України;
-          розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту другого  Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів “а” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”;
-          розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту другого Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів “б”-“з” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” за Списком №2 .
-          докази надсилання розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам за списком №1 та списком №2 на адресу Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний комбінат”, з відміткою про отримання поштового відправлення (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення).
Матеріали справи підтверджують, що на виконання вимог      п. 6.4. Інструкції кредитор надіслав розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, що підлягають відшкодуванню, призначених особам за списком №1 та списком №2 на адресу Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний комбінат”, що підтверджується   відміткою про отримання поштового відправлення (рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення).
      Враховуючи вимоги чинного законодавства, з моменту отримання підприємством розрахунків, вони є узгодженими і обов`язковими для виконання.
       Дослідженням вказаних розрахунків встановлено, що вони складені Управлінням Пенсійного фонду за формою, яка визначена Додатком №6 до Інструкції, та містять      інформацію стосовно      ПІБ особи, якій призначено пенсію на пільгових умовах, дату з якої призначено пенсію, дату      досягнення особою пенсійного віку, стаж, необхідний для призначення      пенсії на пільгових умовах (років, місяців), стаж роботи на підприємстві боржника, що враховано при обчисленні плати (років, місяців), загальний місячний розмір пенсії, доплати, надбавки з інших джерел,      фактичні витрати на виплату та доставку пенсій за попередній рік, розмір плати відповідно до   Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", частку плати цього підприємства, суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій за період з дати призначення (перерахунку) пенсії до дати формування розрахунку, місячний розмір фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, який розраховується за формулою, наведеною у графі 16 додатку №6 розрахунку. Розрахунки підписані повноважною особою пенсійного органу та отримані боржником, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з відміткою про отримання поштового відправлення( т.11  а.с. 31,32,45-49,204,205, т. 12 а.с. 1,2,22-25.29,30,35,60,61, т. 13 а.с. 158,160 ).
Боржник не надав доказів неправомірності обчислення розміру фактичних витрат на виплату та доставку пенсій особам, визначеним у розрахунках.      
Отримавши розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,не надавши на них заперечень та не оскарживши розрахунки в суді, відповідач фактично узгодив такі розрахунки.
       Водночас, розрахунки фактичних витрат залишені боржником без оплати.
     Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, до заявлених в межах даної справи періодів заборгованості за списком  № 1 та списком № 2 включено періоди заборгованості, стосовно яких наявні судові рішення,що набрали законної сили і  якими стягнуто заборгованість за відповідні періоди в меншому розмірі, ніж заявлений Маріупольською об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області  в заяві про визнання кредитором.
Як зазначено вище, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області в заяві про визнання кредиторських вимог  посилається на наявність у боржника заборгованості     з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком №1 та №2 у загальному розмірі 40008075,70грн., яка складається з наступних сум:
- 35019474,56 грн. - заборгованість з відшкодування витрат на призначення та доставку пільгових пенсій за списком № 1 за період з 01.08.2017 по 30.06.2019;
    - 4988601 грн. - заборгованість з відшкодування витрат на призначення та доставку пільгових пенсій за списком № 2 за період з 01.11.2017 року по 30.06. 2019.
          Так, Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зверталося до ПАТ «Єнакіївський металургійний завод» з адміністративним позовом в межах справи № 805/4774/17 про стягнення заборгованості  з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 за період з 01.08.2017 по 30.11.2017 в розмірі 5173699,47 грн. 
Рішенням Донецького окружного  адміністративного суду від 01.04.2019 по справі № 805/4774/17,яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено частково та   стягнуто заборгованість  з відшкодування витрат на виплату  та доставку пільгових пенсій за списком № 1 за період з 01.08.2017 по 30.11.2017  у розмірі 415530,50 грн., а в стягненні іншої суми заявленої за цей період заборгованості відмовлено;
Також Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зверталося до ПАТ «Єнакіївський металургійний завод» з адміністративним позовом в межах справи № 805/4698/17 про стягнення заборгованості  з відшкодування витрат на призначення та доставку пільгових пенсій за списком № 2 за період з 01.11.2017 по 30.11.2017  в розмірі-218625,04 грн. 
Рішенням Донецького окружного  адміністративного суду від 11.02.2019 по справі № 805/4698/17,яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволено частково та   стягнуто заборгованість  з відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 2 за період з 01.11.2017 по 30.11.2017  у розмірі  188284,70 грн., а в стягненні іншої суми заявленої за цей період заборгованості відмовлено;     
Зазначені обставини щодо  наявності  заборгованості боржника перед кредитором з відшкодування витрат  на виплату та доставку пільгових пенсій за списком № 1 за період з 01.08.2017 по 30.11.2017  в розмірі 415530,50 грн. та з відшкодування витрат на призначення та доставку пільгових пенсій за списком № 2 за період з 01.11.2017 по 30.11.2017 у розмірі 188284,70 грн. в силу імперативної норми  ч. 1 статті 75 господарського процесуального кодексу України не потребують повторного доказування в межах даної справи(є преюдиціними).
Проте, господарський суд першої інстанції в порушення зазначеної норми процесуального права, наведені преюдиційні обставини не врахував та в оскаржуваній ухвалі  визнав обґрунтованими за наведені періоди розміри заборгованості, які є більшими ніж встановлено зазначеними судовими рішеннями, а саме: за списком № 1 за період з 01.08.2017 по 30.11.2017 безпідставно визнав 4758168,97 грн., а за списком № 2 –за період з 01.11.2017 по 30.11.2017 -   30340,34 грн. 
Заборгованість боржника з відшкодування витрат на призначення та доставку пільгових пенсій за Списком № 1 та Списком № 2   за інші заявлені кредитором періоди  підтверджена в тому розмірі, який наведений в заяві кредитора, оскільки він відповідає відповідним розрахункам, що надсилались боржнику та є узгодженими.  
З урахуванням зазначених обставин, обґрунтованим є розмір заборгованості з відшкодування витрат на виплату  та доставку пільгових пенсій за списком № 1 в сумі 30   261 305,50 грн., а за списком № 2 – 4 958260,8 - загальний розмір заборгованості  35 219 566,30 грн.
У визнанні інших кредиторських вимог Маріупольського об`єднаного  управління Пенсійного фонду України  в Донецькій області щодо заборгованості з відшкодування витрат на виплату  та доставку пільгових пенсій за Списком № 1 та Списком № 2 на загальну  суму 4 788   509,40 грн.  слід відмовити через їх необґрунтованість.
Також ухвалою суду першої інстанції від 11.12.2019 та від 18.12.2019 зазначені кредиторські вимоги Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області було включено до другої черги.
  Статтею 64 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому:
1) у першу чергу задовольняються:
вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі;
  вимоги щодо виплати заборгованості із компенсації збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішень Європейського суду з прав людини, постановлених проти України;
  вимоги кредиторів за договорами страхування;
  витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді;
 витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів;
    2) у другу чергу задовольняються:
  вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);
3) у третю чергу задовольняються:
вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів);
вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;
4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою;
5) у п`яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;
6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги. 
    Відповідно до частини першої   статті 1 Закону України від 26.06.1997 №400/97-ВР «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування»   (далі - Закон №400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.
    Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено страхові внески , як кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
    Пунктом  2 Прикінцевих положень зазначеного Закону передбачено, що        пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
  Підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені   підпунктом 4   пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за   списком № 1   виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за   списком № 2   виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до   частини другої   статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком;
       До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого   Законом України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення»   (далі - №1788-ХІІ). У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм   статті 28 цього Закону.
      При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
       Порядок відшкодування підприємствами витрат до Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, визначений Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою   постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1   та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663 (далі -   Інструкція №21-1).
      Відповідно до пункту 6 Інструкції відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту 2   Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
    Розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами надходження доходів органів Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини другої   Прикінцевих положень Закону № 1058-IV   (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій (пункт 6.4 Інструкції).
        Пунктом 6.8 цієї   Інструкції   встановлено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини другої   Прикінцевих положень Закону №1058-IV, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.
       За правилами пункту 6.10 Інструкції відшкодування сум і фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду України за місцем його реєстрації.
    Зміст наведених норм Законів та Інструкції свідчить про те, що суми, які підлягають сплаті страхувальниками в рахунок відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, не є страховими внесками.
  Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02.06.2015 у справі № 21-166а15, від 21.09.2015 у справі № 823/597/15, від 13.02.2018 у справі № 812/1347/17, від 06.03.2018 у справі №812/1112/17, від 14.02.2019 у справі № 812/956/17, від 27.02.2019 у справі №812/1230/17, від 05.02.2020 у справі № 812/321/17.    
У другу чергу задовольняються,зокрема вимоги із зобов`язань  зі сплати страхових внесків  на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, до яких, як зазначено вище,  не належить заявлена кредитором заборгованість з відшкодування витрат  на виплату  та доставку пільгових пенсій,яка має іншу правову природу та статтею 64 Кодексу України з процедур банкрутства  відноситься до четвертої черги, як  незабезпечена вимога кредитора, яка не включається до  другої та третьої черги.
Господарський суд першої інстанції в порушення зазначених норм включив зазначену заборгованість 4-ї черги  до вимог  2-й черги. 
Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» на ухвалу господарського суду Донецької області від 11.12.2019 та ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019  слід  задовольнити частково, а ухвалу господарського суду Донецької області від 11.12.2019 та ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019  по справі № 905/1055/19 в частині розгляду грошових вимог Маріупольського об`єднаного  управління Пенсійного фонду України  в Донецькій області змінити, виклавши в новій редакції.
Заяву Маріупольського об`єднаного  управління Пенсійного фонду України  в Донецькій області про визнання грошових вимог  в сумі 40 008 075,70 грн. задовольнити частково.  Визнати грошові вимоги Маріупольського об`єднаного  управління Пенсійного фонду України  в Донецькій області, які підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод»  на суму 35 219 566,30 грн. – четверта черга, 3842,00 грн. – перша черга.  У визнанні кредиторських вимог до боржника Маріупольського об`єднаного  управління Пенсійного фонду України  в Донецькій області на суму 4 788   509,40 грн. – відмовити.   
    Щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що визнаючи оскаржуваною ухвалою Товариство з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” на суму 14 588 819,55 грн. – четверта черга, 3842,00 грн. – перша черга кредитором, який підлягає внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, господарський суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням доданих Товариством з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” до заяви про грошові вимоги кредитора документів та картки рахунку кредитора №  361 за 01.10.2013 -18.07.2019 р., що містить аналітичні дані за договором  поставки від 06.06.2013 р. № 13-001824 по контрагенту ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод», вбачається, що заявлена сума заборгованості боржника за наведеним Договором в розмірі 2171475,81 грн. за період з 27.05.2016  по 14.02.2017 підтверджується лише частково,   в розмірі 14588819,55грн., оскільки сформована з урахуванням боргу в розмірі 7122656,26 грн. за попередні заявленому періоди-станом на  25.05.2016 р. 
В обґрунтування зазначеного висновку суд  зазначив, що  надана кредитором  до заяви про грошові вимоги кредитора аналітична карта рахунку №361 сформована  та, відповідно, містить відомості з 01.10.2013р., в якій зазначено, що сальдо  станом  на 26.05.2016р.  обліковується у розмірі 7122656,26грн., а наданий кредитором  розрахунок суми заборгованості  за  договором  поставки від 06.06.2013 р. № 13-001824  в розмірі 2171475,81 грн. за період з 27.05.2016  по 14.02.2017не відповідає відомостям цієї картки.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції, внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи,  дійшов помилкового висновку, що сума заборгованості боржника за договором поставки від 06.06.2013 р. № 13-001824   в розмірі 2171475,81 грн. за період з 27.05.2016  по 14.02.2017 сформована з урахуванням боргу в розмірі 7122656,26 грн.за попередні заявленому періоди. 
При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” зазначає, що суд першої інстанції  не дослідив надані ним до заяви про грошові вимоги кредитора первинні документи (в т.ч. залізничні  та товарно транспортні документи, довіреності на отримання товару, рахунки на оплату,договори з актами виконаних робіт із вантажовідправниками) та документи податкового обліку та звітності ( в т.ч. податковими деклараціями за відповідні періоди та квитанції про їх прийняття податковим органом), з яких вбачаються відомості щодо наявності заборгованості боржника за договором поставки від 06.06.2013 р. № 13-001824 в заявленому розмірі-2171475,81 грн.  та за заявлений період  з 27.05.2016  по 14.02.2017, а саме:
-поставка боржнику протягом періоду   з 27.05.2016  по 14.02.2017 товару(з урахуванням  транспортних витрат)  на загальну суму  33258532,02 грн., його часткова оплата на суму 11536845,76 грн., повернення товару на суму 10210,45 грн., й відповідно неоплаченим  є товар на загальну суму  21711475,81 грн. 
Також скаржник зазначає, що зазначені відомості щодо господарських операцій, за якими  у боржника  виникли та залишаються  не виконаними  грошові зобов`язання за договором поставки від 06.06.2013 р. № 13-001824 в заявленому розмірі та  за заявлений період,  які складають  підстави заявлених грошових вимог, відображено в наданому до заяви  про грошові вимоги кредитора детальному розрахунку, що є Додатком № 1 до заяви.
Крім цього, скаржник зазначає, що господарський суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що надана кредитором картка рахунку  № 361 за період з 01.10.2013 по 18.07.2019 містить відомості щодо того,  що сума заборгованості боржника за договором поставки від 06.06.2013 р. № 13-001824   в розмірі 2171475,81 грн. сформована з урахуванням боргу в розмірі 7122656,26 грн.за попередні заявленому періоди, оскільки за змістом цієї картки, в ній відображено поточне сальдо  в розмірі 7122656,26 грн. станом на 26.05.2016 та інформація щодо  поточної заборгованості боржника  на певну дату відповідної господарської операції, і сума такої заборгованості є змінною з кожною наступною господарською операцією, а тому при визначенні заборгованості  за  заявлений період слід  приймати до уваги саме кінцеве сальдо на дату формування  картки, яке визначається згідно з підставами виникнення  боргу із врахуванням періодів його накопичення за вирахуванням  здійснених розрахунків, з огляду на договірні умови щодо строків  оплати за певний період.
Зважаючи на це, скаржник стверджує, що визначення судом першої інстанцї  грошового зобов`язання боржника за договором поставки від 06.06.2013 р. № 13-001824 за заявлений період з 27.05.2016  по 14.02.2017 згідно з інформацією  картки рахунку № 361 шляхом  віднімання  суми поточного сальдо станом на 26.05.2016  від суми кінцевого сальдо, є помилковим та суперечить засадам бухгалтерського обліку.   
Колегія суддів  погоджується з доводами  апеляційної скарги  Товариства з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл”,  з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як правильно встановлено судом першої інстанції на підставі наданих Товариством з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” доказів, в обґрунтування кредиторських вимог Товариство з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” посилається на наявність у боржника заборгованості за договором поставки №13-001824 від 06.06.2013р. в розмірі 21711475,81 грн. за період з  27.05.2016  по 14.02.2017
06.06.2013  між Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” (постачальник) укладено договір поставки №13-001824 (з урахуванням укладених до нього додаткових угод).
Згідно з п.1.1 даного Договору постачальник зобов`язується передати, а покупець – прийняти і сплатити продукцію (далі - товар) на умовах, передбачених даним договором.
Кількість, номенклатура і виробник товару вказуються у специфікаціях до даного договору, які становлять його невід`ємну частину (п.2.1 договору).
Поставка товару здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість упаковки, маркування та ніші витрати постачальника, пов`язані з постачанням товару (п.4.1 Договору).
Загальна сума Договору визначається як сумарна вартість товару, поставка якого здійснюється згідно доданих до нього специфікацій (п.4.3 договору).
Оплата за поставлений товар проводиться протягом тридцяти календарних днів з моменту поставки товару і надання покупцеві документів, зазначених п.6.4 договору, якщо інше не зазначено в специфікаціях (п.5.2 Договору).
Пунктом 6.4 Договору сторонами визначений перелік документів, які постачальник зобов`язаний надати покупцю до початку приймання товару.
Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами, але не раніше виконання вимог установчих документів сторін про необхідність надання згоди на його укладання органами управління сторін, що мають відповідні повноваження (за наявності таких вимог) (п.10.4 Договору).
Даний договір з урахуванням додаткової угодивід 29.05.2015 № 7  діє до 31.12.2017. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторін від виконання прийнятих на себе зобов`язань (в тому числі гарантійних) по даному договору (п.10.5 Договору). 
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою   для  бухгалтерського   обліку   господарських  операцій є первинні документи.
   Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ-    документ, який містить відомості про господарську операцію.
Товариством з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” до заяви про грошові вимоги кредитора додано докази - первинні бухгалтерські та платіжні  документи (в т.ч. залізничні  та товарно транспортні документи,довіреності на отримання товару, рахунки на оплату, договори з актами виконаних робіт із вантажовідправниками), з яких вбачаються відомості щодо наявності заборгованості боржника за договором поставки від 06.06.2013 р. № 13-001824 в заявленому розмірі-2171475,81 грн.  та за заявлений період  з 27.05.2016  по 14.02.2017, а саме:поставка боржнику товару протягом періоду  з 27.05.2016  по 14.02.2017 товару (з урахуванням  транспортних витрат)  на загальну суму  33258532,02 грн.; його часткова оплата на суму 11536845,76 грн.; повернення товару на суму 10210,45 грн. (містятся в т. 47)  
        Таким чином, з наведених доказів вбачається, що  неоплаченим  є поставлений за Договором протягом заявленого періоду (з 27.05.2016  по 14.02.2017) товар на загальну суму  21711475,81 грн., з яких:
-  21673550,27 грн.-вартість поставленого товару;
- 37925,54 грн. –вартість транспортних послуг постачальника (кредитора), які відповідно до п. 4.1. Договору  включаються до ціни товару та підлягають відшкодуванню боржником.
Також зазначені відомості щодо господарських операцій,  відображено в наданих ТОВ “Гір-Інтернешнл” суду до заяви  про грошові вимоги кредитора детальному розрахунку, що є Додатком № 1 до заяви та в картці рахунку № 361 за період з 01.10.2013 по 18.07.2019 (т. 46 а.с. 97 -168).
Колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що в картці  по рахунку № 361 за 01.10.2013 по 18.07.2019 містяться відомості, з яких вбачається,  що сума заборгованості боржника за договором поставки від 06.06.2013 р. № 13-001824   в розмірі 2171475,81 грн. сформована з урахуванням боргу в розмірі 7122656,26 грн. за попередні заявленому періоди-станом на 26.05.2016 р.  
Так, при дослідженні  судом апеляційної інстанції картки рахунку № 361 з 01.10.2013 по 18.07.2019  встановлено, що в ній містяться відомості щодо поставок боржнику партій товару  за договором поставки від 06.06.2013 р. № 13-001824 за певними  накладними протягом періоду з 01.11.2013 по 14.02.2017,та оплати цих поставок.
При цьому, відомості цього документу щодо певних поставок за Договором  за кожною накладною протягом заявленого періоду заборгованості - з 27.05.2016  по 14.02.2017 ( т. 46, а.с. 149-168), в тому числі щодо вартості поставленого товару, його часткової оплати  та наявності заборгованості саме  в заявленому розмірі - 21711475,81 грн. відповідають відомостям, що містяться у  наявних у матеріалах справи первинних та платіжних документах.
Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що визначення судом першої інстанцї  грошового зобов`язання боржника за договором поставки від 06.06.2013 р. № 13-001824 за заявлений період з 27.05.2016  по 14.02.2017 згідно з відомостями картки рахунку № 361 шляхом  віднімання  суми поточного сальдо станом на 26.05.2016  від суми кінцевого сальдо є помилковим та суперечить засадам бухгалтерського обліку.
Так, за змістом цієї картки, в ній відображено поточне сальдо  в розмірі 7122656,26 грн. станом на 26.05.2016 та інформація щодо  поточної заборгованості боржника  на певну дату відповідної господарської операції, і сума такої заборгованості  є змінною з кожною наступною господарською операцією, а тому при визначенні заборгованості  за  заявлений період слід  приймати до уваги саме кінцеве сальдо на дату формування  картки, яке визначається згідно з підставами виникнення  боргу із врахуванням періодів його накопичення за вирахуванням  здійснених розрахунків, з огляду на договірні умови щодо строків  оплати за певний період.  
При цьому, картка субрахунку № 361  не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарських операцій в розумінні  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку  активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій  підприємств  і організацій, затв. Наказом Мінфіну України від 30.11.1999 № 291,зареєстрованої в Мін`юсті України 21.12.1999 р. за №  893/4186 належить  до документів бухгалтерського обліку кредитора, в якому відображено вартісні показники здійснених між кредитором та боржником операцій, в той час як відповідно до  вимог ч. 3 статті 9 зазначеного Закону, права та обов`язки сторін, які виникли із здійснення господарських операцій, підтверджених первинними документами,  не залежать від їх відображення  в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.  
      З огляду на наведене,колегія суддів дійшла висновку, що  судом першої інстанції в порушення вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України  не досліджено в сукупності  надані  скаржником до заяви про грошові вимоги кредитора докази, з яких вбачається обґрунтованість заявленої ним  заборгованості за договором  поставки від 06.06.2013 р. № 13-001824 в розмірі 2171475,81 грн. за період з 27.05.2016  по 14.02.2017,внаслідок чого суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі  дійшов неправильного висновку про часткове підтвердження зазначеної заборгованості лише в розмірі 14588819,55грн.
     Отже, висновок суду першої інстанції щодо того, що зазначена в заяві  Товариства з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” про грошові вимоги кредитора сума заборгованості боржника за наведеним в розмірі 2171475,81 грн. за період з 27.05.2016  по 14.02.2017 підтверджується лише частково,   в розмірі 14588819,55грн., не відповідає обставинами справи,  зроблено внаслідок порушення норм процесуального права та  неповного з`ясування обставин,що мають значення для справи.
       Зважаючи на це, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги щодо скасування ухвали господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19 в частині      відмови Товариству з обмеженою відповідальністю “Гір-Інтернешнл” у визнанні кредитором боржника на суму 7 122 656,26грн. та прийняття нового рішення,      про визнання ТОВ “Гір-Інтернешнл” кредитором, вимоги якого підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” на суму 21 711 475,81 грн.-      четверта черга, 3 842,00 грн. – перша черга. 
 Щодо апеляційної скарги ПрАТ «Макіївський металургійний завод», колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 08.08.2019 до господарського суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства “Макіївський металургійний завод” з грошовими вимогами до боржника, за якою просить суд визнати грошові вимоги до боржника у розмірі 875806202,62грн. та 3842,00грн. судового збору. 
В обґрунтування кредиторських вимог, заявник посилається на наявність у боржника заборгованості за наступними договорами: 
-          договором №2900481 від 18.08.2009р. в сумі 2862,00грн.;
-          договором №2900355-С/466/09 від 20.07.2009р. в сумі 16016603,65грн.;
-    договором №28/14/14000895 від 11.08.2014р. в сумі 12546,33грн.;
-          договором №1708/07/2701303 від 07.09.2007р. в сумі 223189530,84грн.;
-          договором №28/16/16000975 від 01.11.2016р. в сумі 90806,02грн.;
-          договором №13/16/16000252 від 30.04.2016р. в сумі 213978254,24грн.;
-          договором №14000185/15/14 від 18.03.2014р. в сумі 196702920,00грн.;
-          договором №13/14/14000248 від 18.03.2014р. в сумі 94297,58грн.;
-    договором №12-001226/15/12 від 01.01.2012р. в сумі 6114944,88грн.;
-   договором №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. в сумі 38510,74грн.;
-     договором №11-003807 від 07.06.2011р. в сумі 121767991,84грн.;
-     договором №11-001379 від 12.03.2011р. в сумі 3164494,10грн.;
-     договором №1/14/14-00202 від 06.01.2014р. в сумі 14005675,95грн.;
-    договором №11-003759 від 08.06.2011р. в сумі 65666676,83грн.;
-    договором №11-000387/131/11 від27.01.2011р. в сумі 14882065,64грн.;
-    договірним листом №1-15/05/09 від 15.05.2009р. в сумі 58206,95грн.;
-    договірним листом №1-15/09/12 від 15.09.2019р. в сумі 19814,99грн.
Ухвала суду від 18.12.2019 оскаржена ПрАТ «Макіївський металургійний завод» в частині відмови  у визнанні кредитором  за частиною цих договорів , а саме:
-  за договором поставки №2900481 від 18.08.2009р. в сумі 2862,00грн.;
- за договором поставки  №1708/07/2701303 від 07.09.2007р. в сумі 223189530,84грн.;
- за договором оренди №14000185/15/14 від 18.03.2014р. в сумі 196702920,00грн.;
- за договором поставки  №12-001226/15/12 від 01.01.2012р. в сумі      6114944,88грн.;
       - за договором зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. в сумі 38510,74грн.;
-  за договором №11-003807/197/11 від 07.06.2011р. в сумі 121767991,84грн.;
-  за договором комісії №11-001379 від 12.03.2011р. в сумі 3164494,10грн.;
- за договором поставки №1/14/14-00202 від 06.01.2014р. в сумі 14005675,95грн.;
-  за договором комісії №11-003759 від 08.06.2011р. в сумі 65666676,83грн.;
-  за договірним листом №1-15/05/09 від 15.05.2009р. в сумі 58206,95грн.
Оскаржувана ухвала в частині розгляду зазначених вимог мотивована наступним:
1) За договором поставки №2900481 від 18.08.2009р. в сумі 2862,00грн.
Суд зазначив, що  заявником не надано суду первинних документів, що підтверджують здійснення заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” поставки на користь ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” за договором поставки №2900481-С/538/09 від 18.08.2009р. на суму 2862,00грн., , а також не надано договір новації від 01.06.2015р. до договору поставки №2900481-С/538/09 від 18.08.2009р., на який заявник посилається у заяві в підтвердження кредиторських вимог, а тому  заборгованість боржника перед ПрАТ “Макіївський металургійний завод” за цим договором на суму 2862,00грн. не обґрунтована, не підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.73,74,75 ГПК України, та не підлягає визнанню.
2) За договором поставки  №1708/07/2701303 від 07.09.2007р. в сумі 223189530,84грн.
Суд зазначив, що заявником не надано суду первинних документів, визначених п.1,2 вказаного договору, на підтвердження здійснення заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” поставки на користь ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” за договором поставки №1708/07/2701303 від 07.09.2007р. на суму 223189530,84грн., а тому заборгованість боржника перед ПрАТ “Макіївський металургійний завод” за цим Договором на суму 223189530,84грн. не обґрунтована, не підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.73,74,75 ГПК України, та не підлягає визнанню.
При цьому суд не прийняв надані заявником копій дублікатів актів та видаткових накладних до договору поставки №1708/07/2701303 від 07.09.2007р., як належні та допустимі докази виконання заявником договірних зобов`язань з поставки на користь боржника металопродукції, з тих підстав, що копії дублікатів вказаних документів не містять обов`язкових реквізитів – ПІБ осіб, що укладали вказані документи, а також підписи даних осіб на вказаних документах.  
3) За  договором оренди №14000185/15/14 від 18.03.2014р. в сумі 196702920,00грн.
Суд зазначив, що заявником не надано суду первинних документів, на підтвердження передання ПрАТ “Макіївський металургійний завод” на користь ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” майна за договором оренди №14000185/15/14 18.03.2014р. та, відповідно, доказів виникнення у боржника заборгованості перед заявником за вказаним договором оренди на суму 196702920,04грн., а саме: укладена між сторонами специфікація (додаток №1) до договору, з переліком майна, що передається орендатором в оренду (п.1.1 договору); укладений між сторонами акт приймання-передачі майна в оренду (п.2.1 договору), а також в матеріалах справи відсутня додаткова угода №8 від 30.04.2016р. до договору оренди №14000185/15/14 18.03.2014р., на яку посилається заявник в обґрунтування кредиторських вимог, у зв`язку з чим заборгованість за цим Договором на суму 196702920,04грн. не обґрунтована, не підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.73,74,75 ГПК України, та не підлягає визнанню.
4)  За договором поставки  №12-001226/15/12 від 01.01.2012р. в сумі      6114944,88грн.
Суд зазначив, що заявником не надано суду первинних документів, на підтвердження здійснення заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” поставки на користь ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” за договором поставки №1708/07/2701303 від 07.09.2007р. на суму 6114944,88грн., визначених п.п. 2.3, 3.4 вказаного договору, а тому заборгованість за цим Договором на суму 6114944,88грн  не обґрунтована, не підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.73,74,75 ГПК України, та не підлягає визнанню.
        5) За договором зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. в сумі 38510,74грн.
Суд зазначив, що  заявником не надано суду первинних документів, на підтвердження передання заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” на зберігання боржнику ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” майна за договором зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. на суму 38510,74грн., а тому заборгованість за цим Договором на суму 38510,74грн.  не обґрунтована, не підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.73,74,75 ГПК України, та не підлягає визнанню.
При цьому суд відхилив як неналежні  та недопустимі докази наданий заявником додаток до договору зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. “Перелік майна, яке передається на зберігання” через те, що він містить підпис директора ПрАТ “ЄМЗ”, який не скріплений печаткою підприємства, та копію дублікату акту здачі-приймання робіт №9 від 18.03.2016р. до договору зберігання №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. через те, що він не містить обов`язкових реквізитів – ПІБ виконавця та замовника, що укладали вказаний акт, а також підписи даних осіб на даному акті. 
6) За договором поставки  №11-003807/197/11 від 07.06.2011р. в сумі 121767991,84грн.
Суд зазначив, що  заявник посилається на укладену між сторонами додаткову угоду №25 від 01.03.2017р.  до договору поставки №11-003807 від 07.06.2011р., за яким, на думку заявника, підтверджено факт внесення попередньої оплати та встановлено строк повернення попередньої оплати до 31.03.2017р.,який у матеріалах справи відсутній , в той час як матеріали справи містять договір поставки від 07.06.2011р.з іншим номером  №11-003807/197/11, згідно з відомостями додаткової угоди №25 від 01.03.2017р., на яку посилається заявник в обґрунтування кредиторських вимог, дана додаткова угода укладена до договору   поставки №11-003807 від 07.06.2011р., номер якого, не відповідає номеру наявного в матеріалах справи договору поставки №11-003807/197/11 від 07.06.2011р.
З наведених підстав суд першої інстанції  дійшов висновку, що заборгованість боржника перед ПрАТ “Макіївський металургійний завод” за договором поставки №11-003807 від 07.06.2011р. на суму 121767991,84грн. не обґрунтована, не підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.73,74,75 ГПК України, та не підлягає визнанню.
7) за договором комісії №11-001379 від 12.03.2011р. в сумі 3164494,10грн.
Суд зазначив, що заявником не надано суду будь-яких первинних документів, на підтвердження виконання заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” перед боржником ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” зобов`язань за договором комісії №11-001379 від 13.03.2011р. на суму 3164494,10грн., зокрема: звіти комісіонера про продану продукцію та понесені витрати комісіонера (п.3.2.5 договору); затверджені комітентом звіти комісіонера (п.6.8 договору); доручення комітента із зазначенням розміру комісійної плати, які спрямовані комісіонеру (п.6.6 Договору), а тому заборгованість за цим Договором на суму  3164494,10грн. не обґрунтована, не підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.73,74,75 ГПК України, та не підлягає визнанню.
  8) За договором поставки №1/14/14-00202 від 06.01.2014р. в сумі 14005675,95грн.
        Суд зазначив, що заявником не надано суду будь-яких первинних документів, на підтвердження здійснення заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” на користь боржника ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” поставки товару за договором поставки №1/14/14-000202 від 06.01.2014р. на суму 14005675,95грн., визначених п.п.2.3, 3.1 договору поставки, а саме: товарно-транспортні/залізничні накладні, рахунки на оплату товару, транспортні та супровідні документи, сертифікати якості, а тому  заборгованість боржника перед ПрАТ “Макіївський металургійний завод” за цим Договором в сумі 14005675,95грн. не підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.73,74,75 ГПК України, та не підлягає визнанню.
9) За договором комісії №11-003759 від 08.06.2011р. в сумі 65666676,83грн.
Суд зазначив, що заявником не надано суду будь-яких первинних документів, на підтвердження виконання заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” перед боржником ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” зобов`язань за договором комісії №11-003759 від 08.06.2011р. на суму 65666676,83грн., зокрема: акти прийому-передачі продукції (п.2.2.1 договору); звіти комісіонера, спрямовані комітенту (п.6.6 договору); затверджені комітентом звіти комісіонера, які є підставою здійснення комісійної плати та відшкодування понесених комісіонером витрат (п.6.7 Договору),  а тому  заборгованість боржника перед ПрАТ “Макіївський металургійний завод” за цим Договором в сумі 65666676,83грн. не підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.73,74,75 ГПК України, та не підлягає визнанню.
10) За договірним листом №1-15/05/09 від 15.05.2009р. в сумі 58206,95грн.
Суд зазначив, що станом на дату судового засідання 18.12.2019р. заявником не надано суду договірний лист №1-15/05/09 від 15.05.2009р. та угоду від 09.09.2015р., на які  посилається заявник в обґрунтування кредиторських вимог на суму 58206,95грн., а також будь-які первинні документи в підтвердження господарських правовідносин між сторонами за вказаними документами, а тому заборгованість боржника перед ПрАТ “Макіївський металургійний завод” за наведеним Договірним листом в сумі 58206,95грн. не обґрунтована, не підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.73,74,75 ГПК України, та не підлягає визнанню.
В обгрунтування апеляційної скарги ПрАТ «Макіївський металургійний завод» зазначає, що суд дійшов неправильного висновку щодо необгрунтованості заборгованості через ненадання заявником первинних документів, що підтверджують господарські операції, оскільки  в матеріалах справи наявні надані скаржником до матеріалів справи  повторно оформлені відповідні  первинні бухгалтерські документи замість втрачених на тимчасово непідконтрольній органам влади України  території оригіналів, що мають таку саму  юридичну силу, у відповідності до  п. 13 гл. 10 Розділу ІІ «Правил діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства  юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, а також  п. 3.14 Національного стандарту України «Діловодство й архівна справа» ДСТУ 2732:2004.
При цьому скаржник зазначає, що факт настання форс-мажорних обставин, внаслідок  яких втрачено оригінали первинних документів підтверджується  Сертифікатом  Торгово-промислової палати України № 7859 від 23.10.2017.
Крім цього скаржник зазначає, що відповідно до повідомлення про розгляд грошових вимог до боржника  від 27.08.2019 за № 02-01/46 заявлений розмір грошових вимог повністю визнано боржником  та арбітражним керуючим.
       Також скаржник зазначає:
1) Щодо відмови суду  у визнанні заборгованості за договором поставки №2900481 від 18.08.2009р. в сумі 2862,00грн. заборгованість боржника за Договором також  підтверджується наступними документами:
- договором  поставки №2900481 від 18.08.2009р. ;          
- претензією за вих. № 01-21/07/-2012  та відповіддю на цю претензію вих. №  27/08/12-1,якою сторонами було підтверджено  наявність заборгованості;  
- угодою про новацію від 01.06.2015;
- видатковою накладною від 20.08.2009.
2) За договором поставки  №1708/07/2701303 від 07.09.2007р. в сумі 223189530,84грн. скаржник зазначає, що заборгованість боржника за Договором  підтверджується :
-договором  поставки  №1708/07/2701303 від 07.09.2007р.;
-додатковою угодою № 34 від 05.04.2019;
-Актом приймання-передачі(послуг/робіт) у кількості 170 штук,які знаходяться у матеріалах справи в т. 2 на  а.с. 55-248; дублікатами Актів та видаткових накладних. 
3) За  договором оренди №14000185/15/14 від 18.03.2014р. в сумі 196702920,00грн.
Скаржник зазначає про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо необгрунтованості заборгованості через ненадання  заявником суду первинних документів, на підтвердження передання ПрАТ “Макіївський металургійний завод” на користь ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” майна за договором оренди №14000185/15/14 18.03.2014р. та, відповідно, доказів виникнення у боржника заборгованості перед заявником за вказаним договором оренди у розмірі   на суму 196702920,04грн. 
Судом першої інстанції не прийнято до уваги ту обставину, що  30.04.2016  сторонами було підписано  Угоду про Новацію №  14000185/15/14, якою підтверджено  існування заборгованості боржника  зі сплати орендної плати за договором оренди №14000185/15/14 18.03.2014р.  в розмірі 196702920,00грн. та зазначена заборгованість підтверджується наступними документами:
-договором  № 14000185/15/14 від 18.03.2014р. 
-угодою про Новацію  №14000185/15/14 від 30.04.2016 
-Актами здачі-приймання робфт  у кількості  10 штук(т. 2 а.с. 29-37).
4) За договором поставки  №12-001226/15/12 від 01.01.2012р. в сумі      6114944,88грн.
Скаржник зазначає про безпідставність висновку господарського суду першої інстанції щодо необгрунтованості  заборгованості через ненадання заявником первинних документів, на підтвердження здійснення заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” поставки на користь ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” за договором поставки №1708/07/2701303 від 07.09.2007р. на суму 6114944,88грн., Заборгованість боржника за Договором також  підтверджується наступними документами:
- договором  поставки №12-001226/15/12 від 01.01.2012р.;          
- додатковою угодою № 4 від 05.04.2019;
- актом приймання-передачі та видатковими накладними  у кількості  6 штук( т. 4 а.с. 49-54)
        5) За договором зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. в сумі 38510,74грн.
Скаржник зазначає про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо необгрунтованості  заборгованості через ненадання заявником первинних документів, на підтвердження передання заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” на зберігання боржнику ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” майна за договором зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. на суму 38510,74грн. та неправомірно відхилив як неналежні  та недопустимі докази наданий заявником додаток до договору зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. “Перелік майна, яке передається на зберігання” через те, що він містить підпис директора ПрАТ “ЄМЗ”, який не скріплений печаткою підприємства, та копію дублікату акту здачі-приймання робіт №9 від 18.03.2016р. до договору зберігання №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. через те, що він не містить обов`язкових реквізитів – ПІБ виконавця та замовника, що укладали вказаний акт, а також підписи даних осіб на даному акті. 
Заборгованість боржника за Договором також  підтверджується наступними документами:
- договором  зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р.;                    
- додатковою угодою № 4 від 01.04.2018;
- Актом  приймання-передачі робіт  № 
6) За договором поставки  №11-003807/197/11 від 07.06.2011р. в сумі 121767991,84грн.
Скаржник зазначає про необгрунтованість висновків суду першої інстанції  в частині  того, що заборгованість  боржника за договором поставки  №11-003807/197/11 від 07.06.2011р. в сумі 121767991,84грн не обгрунтована, не підтверджена  належними  та допустимими доказами  та не підлягає визнанню через відсутність у матеріалах справи договору  поставки №11-003807 від 07.06.2011р. на який посилається  заявник , надання ним  договору від 07.06.2011р. з іншим номером -№11-003807/197/11, невідповідність додаткової угоди договору   поставки №11-003807 від 07.06.2011р., номер якого, не відповідає номеру наявного в матеріалах справи договору поставки №11-003807/197/11 від 07.06.2011р. 
При цьому скаржник зазначає, що його кредиторські вимоги дійсно грунтувались на укладеному з боржником договорі , на якій він посилався  в своїй заяві про визнання кредитором- №11-003807/197/11 від 07.06.2011р., який є повністю тотожнім  номеру  договору, наданого ним до матеріалів справи  11-003807, а тому  це один і той самий договір, на підставі якого кредитором боржнику була  внесена  попередня оплата,адже на стадії укладення Договору ,до його проекту  зі сторони  кредитора  був присвоєний номер  11-003807, а вже після  розгляду проекту  зі сторони боржника  та його підписання, останнім  через косу лінію  кульковою ручкою до зазначеного номеру було дописано «/197/11.
Крім цього скаржник зазначає, що в письмових уточненнях за вих. №  28/11/19-12 від 28.11.2019  на підтвердження кредиторських вимог  ним зазначено  саме порядковий номер  договору №11-003807/197/11 та цей  номер зазначено  у наданих суду та належним чином завірених  банком  копіях платіжних доручень в графі призначення платежу та між сторонами  01.03.2017  була підписана  додаткова угода № 5 до договору  від 07.06.2011 з номером №11-003807/197/11. 
Скаржник зазначає, що заборгованість боржника  за договором поставки  №11-003807/197/11 від 07.06.2011р. в сумі 121767991,84грн.підтверджується :
-договором поставки  №11-003807/197/11 від 07.06.2011р. (т. 1 а.с. 58);
-додатковою угодою № 5 від 01.03.2017;
платіжними дорученнями щодо переказу попередньої оплати  за договором  поставки  №11-003807/197/11 від 07.06.2011р.(т. 2  а.с. 177-185)
7) за договором комісії №11-001379 від 12.03.2011р. в сумі 3164494,10грн.
Скаржник зазначає про безпідставність висновку господарського суду першої інстанції щодо необгрунтованості  заборгованості через ненадання заявником первинних документів, на підтвердження виконання заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” перед боржником ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” зобов`язань за договором комісії №11-001379 від 13.03.2011р. на суму 3164494,10грн.
Скаржник зазначає, що заборгованість боржника за договором комісії №11-001379 від 12.03.2011р. в сумі 3164494,10грн. підтверджується наступними документами:
-договором  комісії №11-001379 від 12.03.2011р.;
-додатковою угодою № 11 від 01.01.2016;
-актами приймання-передачі та видатковими накладними,яка були долучені  до матеріалів справи разом з письмовими уточненнями(додаток №  7-89)
  8)  за договором поставки №1/14/14-00202 від 06.01.2014р. в сумі 14005675,95грн.
Скаржник зазначає про безпідставність висновку господарського суду першої інстанції щодо необгрунтованості  заборгованості через ненадання заявником первинних документів.
    Скаржник зазначає, що заборгованість боржника за договором поставки №1/14/14-00202 від 06.01.2014р. в сумі 14005675,95грн. підтверджується наступними документами:
-договором поставки №1/14/14-00202 від 06.01.2014р.  ;
-додатковою угодою № 6 від 30.12.2017;
-актами приймання-передачі ( т. 4 а.с. 138, 139,,143,151,156,160,176,178, 180,182,183,186,188). 
9) За договором комісії №11-003759 від 08.06.2011р. в сумі 65666676,83грн. скаржник зазначає, що заборгованість боржника за договором комісії №11-003759 від 08.06.2011р. в сумі 65666676,83грн.підтверджується наступними документами:
-договором комісії №11-003759 від 08.06.2011р.;
-додатковою угодою № 15 від 01.11.2016;
   -рахунками-проформами (т. 1 а.с. 148,149,153,додатки  1,2,3,4 долучені  до письмових уточнень).
10) За договірним листом №1-15/05/09 від 15.05.2009р. в сумі 58206,95грн.
Скаржник зазначає про безпідставність висновку господарського суду першої інстанції щодо необгрунтованості  заборгованості через ненадання заявником первинних документів,які підтверджують факт поставки, а також  договірний лист №1-15/05/09 від 15.05.2009р. та угоду від 09.09.2015р.
Скаржник зазначає, що заборгованість боржника за договірним листом №1-15/05/09 від 15.05.2009р. в сумі 58206,95грн. підтверджується наступними документами:
-Договірним листом №1-15/05/09 від 15.05.2009р. в сумі 58206,95грн.(додаток  108 до письмових пояснень);
- Угодою  від 09.09.2015;
- видатковою накладною  № 920060 від 29.05.2009 .(додаток  108 до письмових пояснень).
Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги, зважаючи на наступне.
        Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог  або заперечень
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
 Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
 Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
      Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України,  достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
      Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
    Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України,  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується боржником та кредитором  ПрАТ «Макіївський металургійний завод»(останнім зазначається  в письмових поясненнях т. 3 матеріалів оскарження ухвали  а.с. 80-82,т. 4 матеріалів оскарження ухвали а.с. 1-3), що ці підприємства знаходилися на  тимчасово непідконтрольній органам влади України території та необхідну кількість  первинних документів (у тому числі договорів) що підтверджують здійснення господарських операцій  на заявлену суму кредиторських вимог  зберегти та/або вивезти не вдалось під впливом форс-мажорних обставин, настання яких підтверджується  Сертифікатом Торгово-промислової палати України  № 7859 про форс-мажорні обставини від 23.10.2017 
З метою відновлення всіх втрачених документів, ПрАТ  «Макіївський металургійний завод» листом вих. № 125/12 вд 08.07.2019  звернулося до боржника-ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод»  із проханням надати  оригінали або їх належним чином завірені  копії(за можливості  нотаріально посвідчені) та у разі відсутності такої можливості повідомити про  можливість виготовлення других примірників  документів,тобто дублікатів, які містять тіж відомості, що й оригінали.
У відповідь на зазначений лист ПрАТ «Єнакіївський металургійний завод»  листом за вих. № 203-12 від 12.07.2019  повідомив «Макіївський металургійний завод», що, починаючи  з 15.03.2017 всі договірні документи  за взаємними господарськими правовідносинами між сторонами  було втрачено через перебування у незаконному володінні незаконних озброєних угрупувань.Додатково,  на підтвердження  зазначеної інформації  до листа додано повідомлення про початок  досудового розслідування та витяг  з кримінального провадження та лист повідомлення податкових органів щодо втрати  первинних документів.
Також, з матеріалів справи вбачається, що посилаючись на захоплення представниками незаконного озброєного угрупування «Донецької  народної республіки» адміністративної будівлі та всього майна ПрАТ «Макіївський металургійний завод»,що розташоване в місті Макіївка, останнє звернулося  до Бахмутського  відділу поліції ГУНП в Донецькій області .Аналогічну заяву подано боржником.За даним фактом Бахмутським  відділом поліції   ГУНП в Донецькій області було розпочато  досудове розслідування в рамках кримінального провадження  №  12017050150000803, що підтверджується  повідомленням про початок досудового розслідування та витяг з кримінального провадження.
Положеннями  п. 13  гл. 10 Розділу  ІІ  «Правил діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства  юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, передбачено, що особливим  видом копії документа є дублікат-повторно оформлений  службовий документ для використання  замість втраченого чи пошкодженого  оригіналу,що має таку саму юридичну силу.Абзацем пункту  2 зазанченого пункту передбачено, що  дублікат  виготовляється  на такому самому  бланку, що й оригінал, та містить інформацію,аналогічну  інформації в оригіналі.На ньому проставляються відбиток печатки установи  і підписи посадових осіб,які мають право підпису цих документів на момент оформлення дубліката.На дублікаті проставляється  у правому  верхньому куті відмітка «Дублікат».
Аналогічні положення  встановлено  у п. 3.14 Національного стандарту України «Діловодство і архівна справа»№ДСТУ 2732:2004. 
Отже, виготовлені кредитором з дотриманням вимог п. 13 глави 10 Розділу ІІ «Правил діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства  юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, п. 3.14 Національного стандарту України» Діловодство і архівна справа» №ДСТУ 2732:2004. дублікати документів на підтвердження кредиторських вимог не можуть вважатися  неналежними, недопустимими та недостовірними доказами у справі через наявність у них статусу дублікатів.
   Аналогічна правова позиція щодо дублікатів документів  викладена у висновках щодо застосування норм права  в постанові  Великої  Палати Верховного суду від 14.11.2018 у справі № 161/3245/15-ц. 
1) щодо кредиторських вимог  за договором поставки №2900481 від 18.08.2009р. в сумі 2862,00грн.;
З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2009р. між Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (покупець) та Приватним акціонерним товариством “Макіївський металургійний завод” (постачальник) укладено договір поставки №2900481-С/538/09(т. 53 а.с. 160-163), за яким постачальник зобов`язався передати, а покупець - прийняти та сплатити продукцію (товар) на умовах, передбачених даним договором(п. 1.1. Договору).
Відповідно до п. 2.1. Договору,докладна інформація  про найменування товару, асортимент(номенклатура), кількість  і якісні характеристики наводяться  в Специфікації до Договору, котрі  з моменту підписання є невід`ємною частиною Договору.
Пунктом 5.1. Договору передбачено, що оплата за товар ,що постачається, повинна  проводитись на протязі строку, що вказаний у Специфікації,який починає плинути з моменту поставки товару і надання документів, що вказані  у п 3.4. Договору, а саме:
-рахунку на товар;
-транспортних і супроводжувальних документів;
-сертифікатів якості; 
-інших документів,передбачених Специфікацією.
      Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
        До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
       Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України  за договором поставки одна сторона –постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
    Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу Україн, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
З матеріалів справи вбачається, що на виконання Договору ПрАТ «Макіївський  металургійний завод» поставив боржнику  товар відповідно до Специфікації на суму  2   862 грн., що підтверджується належним чином завіреною копією видаткової накладної № 801609 від 20.08.2009 р. на суму  2862,00 грн.(т. 54 а.с. 11), яка  відповідно до положень ст.ст. 1, 9  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним документом, який підтверджує господарську операцію з поставки.
Встановлений Специфікацією строк оплати товару настав.
Зазначена видаткова накладна підписана сторонами без зауважень, в тому числі щодо неотримання товаросупровідних документів, зазначених в пункті 3.4. Договору.
Враховуючи виконання умов Договору ПрАТ «Макіївський  металургійний завод» звернувся до боржника із претензією № 01-21/07-2012 від 21.07.2012(т. 53 а.с. 175) із вимогою про сплату заборгованості  в сумі 2862 грн., у відповідь на яку боржник листом від 27.08.2012  № 27/08-12-1 визнав зазначені вимоги  у повному обсязі з проханням відстрочити її оплату до 01.06.2015(т. 53 а.с. 158)
Крім цього 01.06.2015 р. між  ПрАТ «Макіївський  металургійний завод» та боржником укладено угоду  про новацію зобов`язання за договором поставки №2900481 від 18.08.2009р.(матеріали оскарження ухвали т. 3 а.с. 135) в п. 2 якої сторони підтвердили наявність на час укладення  Угоди зазначеної заборгованості за договором поставки №2900481 від 18.08.2009р. в сумі 2862,00грн..
Отже, сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів підтверджується  заявлена  ПрАТ «Макіївський металургійний завод» заборгованість боржника  за договором поставки №2900481 від 18.08.2009р. в сумі 2862,00грн.
При цьому колегія суддів зазначає, що доданий ПрАТ «Макіївський металургійний завод» до заяви  з грошовими вимогами кредитора дублікат договору поставки №2900481 від 18.08.2009р. є належним  та допустимим доказом  у справі,оскільки  виготовлений  у відповідності  до вимоги  п. 13  гл. 10 Розділу  ІІ «Правил діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства  юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, та п. 3.14 Національного стандарту України «Діловодство і архівна справа»№ДСТУ 2732:2004. 
Зважаючи на наведене, колегія суддів не погоджується з  висновком суду  щодо не підтвердження заборгованості за договором поставки №2900481 від 18.08.2009р. в сумі 2862,00грн. через відсутність  первинних документів на  підтвердження здійснення заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” поставки на користь ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” за договором поставки №2900481-С/538/09 від 18.08.2009р. на суму 2862,00грн. 
      Отже, зазначені кредиторські вимоги підлягають визнанню як обгрунтовані.
      2) щодо кредиторських вимог  за договором поставки  №1708/07/2701303 від 07.09.2007р. в сумі 223189530,84грн.;
    З матеріалів справи вбачається. що 07.09.2007р. між Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (покупець) та Приватним акціонерним товариством “Макіївський металургійний завод” (постачальник) укладено договір поставки №1708/07/2701303 (належним чином завірена копія договору т. 53 а.с. 102)з протоколом узгодження розбіжностей (т. 53 а.с. 110-113), за яким постачальник зобов`язався передати, а покупець прийняти і оплатити металопродукцію (продукцію), номенклатура, кількість, ціна та загальна вартість якої визначаються в додатках до даного договору, що є його невід`ємною частиною(п. 1.1.Договору). 
Згідно з п. 2.1. Договору, поставка металопродукції здійснюється за цінами,що зазначені у додатках до Договору,що підписані  обома сторонами.
Пунктом 2.4. Договору передбачено, що  загальна сума  Договору  визначається  як сумарна вартість продукції,поставка якої здійснюється згідно з доданими Специфікаціями до Договору  та на момент укладення Договору  орієнтовно складає  26000000 грн.
Відповідно до п. 4.1 Договору оплата товару покупцем здійснюється  в національній валюті шляхом перерахування  на розрахунковий рахунок постачальника , що вказаний  у цьому Договорі поставки.
За умовами п. 4.2. Договору оплата  за товар,що постачається повинна проводитись шляхом здійснення  попередньої оплати.За домовленістю сторін допускається   і інша форма оплати. 
Відповідно до п. 1.2. Договору постачальник  зобов`язується надати наступні документи:
-рахунку на товар;
-транспортні і супроводжувальні документи;
-сертифікатів якості; 
     Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
       До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
      Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України  за договором поставки одна сторона –постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
    Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу Україн, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
   З матеріалів справи вбачається, що на виконання Договору ПрАТ «Макіївський  металургійний завод» поставив боржнику  товар на суму  223189530,84грн.,що підтверджується сукупністю наступних письмових доказів,які було  надано ПрАТ«Макіївський  металургійний завод» суду першої інстанції на підтвердження  кредиторських вимог:
1) належним чином завірені копії складених відповідно до  вимоги  п. 13  гл. 10 Розділу  ІІ «Правил діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства  юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, п. 3.14 Національного стандарту України «Діловодство і архівна справа»№ДСТУ 2732:2004 дублікатів актів приймання-передачі продукції(розміщені  в т. 54);
2) належним чином завірені копії складених  відповідно до   вимоги  п. 13  гл. 10 Розділу  ІІ «Правил діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства  юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, п. 3.14 Національного стандарту України «Діловодство і архівна справа»№ДСТУ 2732:2004 дублікатів  видаткових накладних:
від 25.11.2009 № 920086  (т. 54 а.с.76);
від 31.08.2009  № 920070 (т. 54 а.с. 77);
від 31.01.2009  №  920069(т. 54 а.с. 78);
від 30.11.2009 № 802825 (т. 54 а.с. 80);
від 25.11.2009 № 802762 ( т. 54 а.с. 82);
від 25.11.2009 № 802761 (т. 54 а.с. 83);
3) Належним чином завірена копія Додаткової угоди від 05.04.2019  до договору поставки  №1708/07/2701303 від 07.09.2007р., в п. 1 якої сторони підтвердили заборгованість боржника  в сумі 223189530,84грн., а в п. 2 змінили строк її погашення,встановивши  його до  14.06.2019.
Зазначеним спростовується висновок суду апершої інстанції про не підтвердження  заборгованості боржника за Договором поставки  №1708/07/2701303 від 07.09.2007р. в сумі 223189530,84грн. 
При цьому колегія суддів відхиляє як  безпідставні  доводи суду що  копії дублікатів вказаних документів не містять обов`язкових реквізитів – ПІБ осіб, що укладали вказані документи, а також підписи даних осіб на вказаних документах,оскільки як зазначено вище, абз. 2 п. 2  гл. 10 Розділу  ІІ Правил ,затверджених наказом Міністерства  юстиції України передбачено, що на дублікаті  проставляються відбиток печатки установи  і підписи посадових осіб,які мають право підпису цих документів на момент оформлення дубліката. У відповідності із зазначеними  положеннями відповідні  дублікати містять підпис повноважних осіб саме на час їх складання, а тому вони відповідають вимогам  належності, допустимості та достовірності доказів.
Таким чином, кредиторські вимоги за Договором поставки  №1708/07/2701303 від 07.09.2007р. в сумі 223189530,84грн. є обґрунтованим та підлягають визнанню, оскільки підтверджуються матеріалами справи, а висновок суду першої інстанції щодо не підтвердження цих вимог не відповідає обставинам справи та зроблено з порушенням норм процесуального права щодо надання належної оцінки доказам.
3) щодо кредиторських вимог за  договором оренди №14000185/15/14 від 18.03.2014р. в сумі 196702920,00грн.;
З матеріалів справи вбачається, що 18.03.2014р. між Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (орендатор) та Приватним акціонерним товариством “Макіївський металургійний завод” (орендодавець) укладено договір оренди №14000185/15/14(належним чином завірена копія Договору  міститься  в т. 53 а.с. 69-73), за яким орендодавець передає, а орендатор приймає у тимчасове платне користування майно, перелік якого наведений в специфікації (додаток №1 до даного Договору), яка підписується сторонами, скріплюється печатками сторін,  та вважається невід`ємною частиною даного договору.
Пунктом 2.1. Договору передбачено, що орендодавець зобов`язаний передати об`єкт оренди  орендарю  протягом 3-х календарних днів з моменту підписання сторонами даного Договору і внесенням орендарем орендної плати.
Згідно з п. 3.1. Договору розмір орендної плати визначається угодою сторін  та складає 18309518,12 грн. 
Пунктом 3.5. Договору передбачено, що орендна плата сплачується  щомісячно ,не пізніше  10 числа  місяця,наступного за звітним за весь період факчтиного користування об`єктом.
ПрАТ “Макіївський металургійний завод” в обґрунтування кредиторських вимог за цим договором  в сумі 196702920,00грн.посилається на укладену між сторонами додаткову угоду №8 від 30.04.2016р. згідно з якою, на думку заявника, сторонами підтверджена наявність заборгованості  по даному договору у боржника перед заявником у розмірі 210876163,77грн., але з урахуванням часткової сплати боржником заборгованості у розмірі 14173243,73грн. борг боржника складає 196702920,04грн.
Господарський судом першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявником не підтверджено заборгованість за Договором в сумі 196702920,00грн.,оскільки  не надано суду первинних документів, на підтвердження передання ПрАТ “Макіївський металургійний завод” на користь ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” майна за договором оренди №14000185/15/14 18.03.2014р. та, відповідно, доказів виникнення у боржника заборгованості перед заявником за вказаним Договором оренди у розмірі   на суму 196702920,04грн., а саме: укладена між сторонам специфікація (додаток №1) до договору, з переліком майна, що передається орендатором в оренду (п.1.1 договору); укладений між сторонами акт приймання-передачі майна в оренду (п.2.1 Договору).
Також, в матеріалах справи відсутня додаткова угода №8 від 30.04.2016р. до договору оренди №14000185/15/14 18.03.2014р., на яку посилається заявник в обґрунтування кредиторських вимог.
Надані заявником акти здачі -приймання робіт за період  березень-листопад 2014 року стосуються іншого періоду ,ніж зазначено в заяві  з грошовими вимогами кредитора (липень 2015-квітень 2016), а тому не стосуються предмета доказування, й відповідно до  ч. 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України не приймаються судом  в якості належних доказів.(т. 56 а.с. 29-37).
Крім цього, надані заявником Угода від 30.07.2016 про порядок погашення  заборгованості  за договором  оренди №14000185/15/14 18.03.2014р. (т. 53 а.с. 137) та Угода про навацію від 30.04.2016 (т. 53 а.с. 172) містять суперечливі дані щодо заборгованості боржника, а тому не відповідають вимогам щодо достовірності та достатності доказів, встановленим статтями 78, 79  Господарського процесуального кодексу України.
Так в п. 1.2. Угоди від 30.07.2016  про порядок погашення  заборгованості  за договором оренди №14000185/15/14 18.03.2014р. сторони підтверджують заборгованість з орендної плати станом на 30.07.2016 на загальну суму 210876163,77 грн., в той час як  в раніше укладеній Угоді про новацію від 30.04.2016 сторони підтверджували менший розмір заборгованості -196702920 грн. При цьому в цих угодах не зазначено, за який період сторони підтверджують заборгованість, а тому з них не вбачається відомостей, чи стосуються зазначені в них суми спірного періоду.
      Надана заявником до матеріалів справи картка рахунку №  36 (т. 57 а.с. 22)  не містить відомостей  щодо заборгованості за заявлений період ( липень 2015-квітень 2016) в сумі  196702920 грн., оскільки в ній зазначено лише про  сальдо станом на 29.04.2016  в сумі 308220295,74  грн.
       До того ж, як зазначено вище, в матеріалах справи відсутні первинні документи на підтвердження заявленої заборгованості, а зазначена картка не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарських операцій в розумінні  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а згідно з Інструкцією про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку  активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій  підприємств  і організацій, затв. Наказом Мінфіну України від 30.11.1999 № 291,зареєстрованої в Мін`юсті України 21.12.1999 р. за №  893/4186 належить  до документів бухгалтерського обліку кредитора, в якому відображено вартісні показники здійснених між кредитором та боржником операцій, в той час як відповідно до  вимог ч. 3 статті 9 зазначеного Закону, права та обов`язки сторін, які виникли із здійснення господарських операцій, підтверджених первинними документами  не залежать від їх відображення  в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.  
       Також надана заявником до матеріалів справи  довідка по контрагенту (т. 58 а.с. 236)також не містить відомостей  щодо фомування заборгованості за договором оренди №14000185/15/14 18.03.2014р. за спірний період в сумі 196702920 грн., оскільки в ній зазначено сальдо в сумі 196702920 грн. станом на кінець жовтня 2019 року.
      Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо необґрунтованості заборгованості боржника за  договором оренди №14000185/15/14 18.03.2014р. за спірний період в сумі 196702920 грн.   
4) щодо кредиторських вимог за договором поставки  №12-001226/15/12 від 01.01.2012р. в сумі 6114944,88грн.;
З матеріалів справи вбачається, що 01.01.2012р. між Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (покупець) та Приватним акціонерним товариством “Макіївський металургійний завод” (постачальник) укладено договір поставки №12-001226(належним чином завірена копія Договору  в т. 53 а.с. 66-68), за яким постачальник зобов`язався передати, а покупець прийняти оплатити продукцію (товар), на умовах, передбачених цим договором( п. 1.1. Договору).
Пунктом 5.1. Договору передбачено, що  оплата товару покупцем здійснюється в національній валюті,шляхом перерахування  на розрахунковий рахунок  постачальника ,що вказаний в цьому Договорі.
Пунктом 5.2. Договору передбачено, що оплата товару  повинна проводитися  на протязі 30 календарних днів  з моменту поставки товару і надання покупцем документів, перелік яких наведений  у п. 3.4. цього Договору, а саме:
- рахунок на оплату;
- транспортні і супроводжувальні документи;
- сертифікат якості;
- інші документи.
     Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
       До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
       Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України  за договором поставки одна сторона –постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
    Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу Україн, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
      З матеріалів справи вбачається, що на виконання Договору ПрАТ «Макіївський  металургійний завод» поставив боржнику  товар на суму 6114944,88грн.,що підтверджується сукупністю наступних письмових доказами,які було  надано ПрАТ«Макіївський  металургійний завод» суду першої інстанції на підтвердження  кредиторських вимог:
1) належним чином завірені копії складених відповідно до   п. 13 глави 10 Розділу ІІ «Правил діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства  юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, п. 3.14 Національного стандарту України «Діловодство і архівна справа» №ДСТУ 2732:2004 дублікатів актів приймання-передачі продукції(розміщені  т. 57,а.с. 8-10);
2) належним чином завірені копії складених  відповідно до   п. 13 глави 10 Розділу ІІ «Правил діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства  юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, п. 3.14 Національного стандарту України «Діловодство і архівна справа» №ДСТУ 2732:2004 дублікатів  видаткових накладних:
-від 31.03.2012 № 800016 (т. 56 а.с.49);
-від 08.05.2012  №  800022(т. 56 а.с. 50);
-від 24.07.2012  № 800033 (т. 56 а.с.51 );
Зазначені накладні підписані сторонами без зауважень, в тому числі щодо надання продавцем товаросупровідних документів, передбачених пунктом  3.4. Договору.
3) належним чином завіреною копією Додаткової угоди від 05.04.2019 № 6  до договору поставки №12-001226/15/12 від 01.01.2012р. в сумі 6114944,88грн.(т. 53 а.с. 144) , в п. 1 якої сторони підтвердили заборгованість боржника  в сумі 6114944,88грн., а в п. 2 змінили строк її погашення,встановивши  його до  14.06.2019.
Зазначеним спростовується висновок суду першої інстанції про не підтвердження заборгованості боржника за Договором поставки №12-001226 від 01.01.2012р. на суму 6114944,88 грн.
Таким чином кредиторські вимоги за Договором поставки №12-001226 від 01.01.2012р. на суму 6114944,88грн. є обґрунтованим та підлягають визнанню, оскільки підтверджуються матеріалами справи, а висновок суду першої інстанції щодо не підтвердження цих вимог не відповідає обставинам справи та зроблено з порушенням норм процесуального права щодо надання належної оцінки доказам.
        5) щодо кредиторських вимог за договором зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. в сумі 38510,74грн.;
 З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2012р. між Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (зберігач) та Приватним акціонерним товариством “Макіївський металургійний завод” (поклажодавець) укладено договір зберігання №12-000178/16/12(належним чином завірена копія дублікату  в т. 53 а.с. 164-166), за яким зберігач зобов`язався зберігати річ, передану йому поклажодавцем, за винагороду та повернути цю річ на умовах, передбачених даним договором.
Пунктом  2.1.5. Договору встановлено, що зберігач зобов`язується повернути  поклажедавцеві  те саме майно, яке  було передане на зберігання.При цьому, в разі втрати майна –компенсувати  його вартість  в повному обсязі.
Згідно з п. 7.2. Договору строк його дії встановлено до 31.12.2013.
Статтею 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
 Згідно зі статею 949 Цивільного кодексу України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
 Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.
  Статтею 950 Цивільного кодексу України передбачено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.
 Згідно з п. 1 ч. 1  статті 951 Цивільного кодексу України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) відшкодовуються зберігачем у розмірі її вартості.
    В обґрунтування заборгованості  за наведеним Договором в сумі 38510,74 Приватне акціонерне товариство “Макіївський металургійний завод” зазначає, що передане на зберігання майно  не було повернуто у зв`язку з його втратою поклажедавцем,що зі сторони останнього не спростовується, у зв`язку з чим 18.03.2016 року  на підтвердження втрати майна  та необхідності  відшкодувати заподіяні такою втратою збитки сторонами було складено акт здачі-прийманя наданих послуг № 9, а Додатковою угодою від  01.02.2016 № 9 було продовжено дію Договору  до 01.04.2018 р.
На підтвердження факту передання майна на зберігання за договором зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р., заявник посилається на укладений між сторонами акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №9 від 18.03.2016р.         
Господарський суд першої інстанції дійшов правильного  висновку, що заборгованість  за договором зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. в сумі 38510,74грн. не обґрунтована заявником, оскільки заявником не надано суду первинних документів, на підтвердження передання заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” на зберігання боржнику ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” майна за договором зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. на суму 38510,74грн. 
Як правомірно зазначив суд першої інстанції, наданий заявником додаток до договору зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. “Перелік майна, яке передається на зберігання”(т. 56 а.с. 55-114) містить підпис директора ПрАТ “ЄМЗ”, який на порушеня вимог щодо письмової форми правочину  чинної на той час редакції ч. 2 статті 207 Цивільного кодексу України  не скріплений печаткою підприємства, а тому не підтверджує вчинення відповідного правочину з передання майна.
      Крім цього, надана заявником копія дублікату акту здачі-приймання робіт №9 від 18.03.2016р. до договору зберігання №12-000178/16/12 від 01.02.2012р.(т. 56 а.с. 115 )не містить обов`язкових реквізитів – ПІБ виконавця та замовника, що укладали вказаний акт, а також підписи даних осіб на даному акті та в ній міститься посилання на виконання робіт по договіру зберігання №12-000178/16/12 від 01.01.12,тобто  з іншою датою, ніж договір з таким самим номером, на який посилається заявник. 
    Разом з цим в матеріалах справи (т. 56 а.с. 53)міститься надана заявником незавірена копія дублікату договору зберігання №12-000178/16/12 від 01.01.2012р.,який окрім дати істотно відрізняється  змістом від договору зберігання №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. та на якому міститься штамп із зазначенням, що це примірник ПАТ «Макіївський металургійний завод». 
     Додаткова угода від 01.04.2018  до договору зберігання  №12-000178/16/12 від 01.02.2012р., в якій зазначено про визнання боржником зобов`язання з відшкодування збитків, завданих втратою прийнятого на зберігання майна укладена через 4 роки та 4 місяці після припиненя строку дії Договору, а тому з урахуванням відсутності доказів передання майна  за договором на зберігання не відповідає встановленій статтею 78 Господарського процесуального кодексу України   вимозі достовірності.
Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції що кредиторські вимоги  за договором зберігання №12-000178/16/12 від 01.02.2012р. в сумі 38510,74грн. є необгрунтованими у зв`язку з чим  не підлягають визнанню.     
      6) щодо  кредиторських вимог за договором поставки  №11-003807/197/11 від 07.06.2011р. в сумі 121767991,84грн.;
З матеріалів справи вбачається, що 07.06.2011р. між Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (постачальник) та Приватним акціонерним товариством “Макіївський металургійний завод” (покупець) укладено договір поставки №11-003807/197/11 з урахуванням  протоколу розбіжностей  (належним чином засвідчена копія договору міститься в т. 53  а.с. 58-64, а протокол розбіжностей т. 53 а.с. 65 ), за яким постачальник зобов`язався передати, а покупець - прийняти та сплатити продукцію (товар) на умовах, передбачених даним договором.
В обґрунтування кредиторських вимог за договором №11-003807/197/11 від 07.06.2011р. в сумі 121767991,84грн. ПрАТ «Макіївський металургійний завод» посилається на те, що він здійснив на користь боржника ПрАТ “ЄМЗ” перерахування авансових платежів на  суму 121767991,84грн. за договором поставки №11-003807 від 07.06.2011р., але боржником поставка за вказаним договором не здійснена, у зв`язку з чим у боржника утворилась перед заявником заборгованість за вказаним договором у розмірі 121767991,84грн. з повернення  попередньої оплати 
На підтвердження кредиторських вимог за договором поставки №11-003807 від 07.06.2011р., заявник посилається на укладену між сторонами додаткову угоду №25 від 01.03.2017р.  до договору поставки №11-003807 від 07.06.2011р., якою, на думку заявника, підтверджено факт внесення попередньої оплати та встановлено строк повернення попередньої оплати до 31.03.2017р.
Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції , що зазначені вимоги є необґрунтованими , у зв`язку з чим не підлягають визнанню з огляду на наступне.
   Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
      До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
       Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України  за договором поставки одна сторона –постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
    Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу Україн, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
 Статтею 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до   статті 530   цього Кодексу.
  Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Як правомірно зазначив господарський  суд першої інстанції, матеріали справи містять договір поставки №11-003807/197/11 від 07.06.2011р., а договір поставки №11-003807, на який посилається заявник – в матеріалах справи відсутній.
Також, згідно з відомостями додаткової угоди №25 від 01.03.2017р., на яку посилається заявник в обґрунтування кредиторських вимог, дана додаткова угода укладена до договору   поставки №11-003807 від 07.06.2011р., номер якого, як зазначалось вище, не відповідає номеру наявного в матеріалах справи договору поставки №11-003807/197/11 від 07.06.2011р. 
    Крім цього, на підтвердження  перерахування  попередньої оплати  ПрАТ «Макіївський  металургійний завод» надав  платіжні доручення від 28.04.2015 № 196, від13.02.2015 № 68, від 31.03.2015  № 128, від 31.03.2015 № 129, від 31.03.2015 № 130, від 30.11.2016 № 489, від 28.08.2014  № 738, від 23.06.2016 № 254, від 27.04.2016 № 160, від  (т. 53 а.с. 177-185) в яких в реквізиті призначення платежу  зазначено договір  №11-003807/197/11 від 10.05.2011 р.,тобто договір з іншою датою ніж договір, на який посилається заявник , та копію якого додано до заяви про грошові вимоги кредитора, а тому зазначені платіжні доручення не відповідають встановленій статтею 76 Господарського процесуального кодексу України вимозі належності доказів,оскільки не стосуються предмету доказування.
      Інших доказів перерахування попередньої оплати за договором поставки  №11-003807/197/11 від 07.06.2011р. заявником не надано.
  Зважаючи на наведене, суд першої інстанції правомірного висновку, що кредиторські вимоги за договором поставки  №11-003807/197/11 від 07.06.2011р. в сумі 121767991,84грн. є необґрунтованими та не підлягають визнанню. 
7) щодо кредиторських вимог за договором комісії №11-001379 від 12.03.2011р. в сумі 3164494,10грн.;
З матеріалів справи вбачається, що  13.03.2011р. між Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (комісіонер) та Приватним акціонерним товариством “Макіївський металургійний завод” (комітент) укладено договір комісії №11-001379 з протоколом робіжностей, за яким комісіонер зобов`язався по дорученню комітента за плату укласти від свого імені за рахунок комітента договори, в тому числі зовнішньоекономічні контракти купівлі-продажу/поставки продукції(належним чином засвідчена копія Договору  міститься в т. 53 а.с.  34-39,а протоколу розбіжностей- вт. 53 а.с. 45-46). 
В обґрунтування кредиторських вимог за договором комісії №11-001379 від 12.03.2011р. в сумі 3164494,10грн. ПраТ «“Макіївський металургійний завод” посилається на те, що він свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі,надавши передбачені Договором послуги на суму 3164494,10грн., що підтверджується укладеними сторонами Актами, Актами приймання-передачі продукцїї, видатковими накладними,  які залишились несплаченими боржником та додатковою угодою від 01.01.2016 № 11 до договору комісії №11-001379 від 12.03.2011р., в якій сторни підтвердили заборгованість боржника  з оплати наданих за Договором послуг на суму 3164494,10грн. та продовжили  строк її погашення до 31.12.2018 р.
Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.  
Частиною 1 Статті 1013  Цивільного кодексу України передбачено, що комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.
Пунктом 5.2. Договору передбачено, що сума грошових коштів належних до сплати Комітетну, перераховується  Комісіонером на розрахунокий рахунок  Комітента  наи протязі 30 банківських днів від дати поставки продукції третім особам.
З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Макіївський металургійний завод» на виконання умов Договору  надав передбачені ним послуги боржникові на суму 
3164494,10грн.,що підтверджується сукупністю наданих заявником до суду першої інстанції письмових доказів, а саме:
  - належним чином засвідченими копіями підписаних сторонами видаткових накладних та актів приймання-передачі наданих послуг  (т. 57. а.с. 61-219 )
     - належним чином засвідченими копіями Картки рахунку 36 (т. 58 а.с. 11-21), в якій відображено господарські операції за наведеними  первинними документами на суму 3164494,10грн.(т. 58 а.с. 11-21);
     - належним чином засвідченою копією дублікату додаткової угоди  від 01.01.2016. до договору комісії №11-001379 від 12.03.2011р., в (т. 53 а.с. 138, т56 а.с. 131, в п. 1,2,3 якої сторони  підтвердили заборгованість боржника (комітента) за договором на суму  3 164494,10 грн.(з ПДВ).
        При цьому в тексті зазначеної додаткової угоди, виходячи з її змісту   допущена явна  технічна описка в назві сторони, яка виконала договір(помилково зазначено комітента) та сторони, яка має заборгованість(помилково зазначено комісіонера), оскільки в п. 2 цієї ж Угоди  зазначено, що саме комітент,тобто боржник визнає зазначену в п. 1 заборгованість,  в п. 3 Угоди  зазначено про неналежне виконання договору саме комітентом та досягнення сторонами згоди щодо сплати ним грошових коштів на рахунок комісіонера (ПрАТ «Макіївський металургійний завод»), в п. 4 Угоди  зазначено, що датою зарахування грошових коштів ,зазначених в пункті  3 Угоди є дата зарахування їх на поточний рахунок саме Комісіонера.
    Додатковим підтвердженням зазначеної описки є копія дублікату  листа від 02.11.2016 р. № 02.11.2016, яким ПрАТ «Макіївський металургійний завод`повідомив боржника про зазначену описку (т. 56 а.с. 132). 
Зазначеним спростовуються  висновки суду першої інстанції, що заборгованість за договором комісії №11-001379 від 12.03.2011р. в сумі 3164494,10грн. є необґрунтованою через ненадання заявником  суду будь-яких первинних документів, на підтвердження виконання заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” перед боржником ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” зобов`язань за договором комісії №11-001379 від 13.03.2011р. на суму 3164494,10грн. 
     Таким чином кредиторська заборгованість за договором комісії №11-001379 від 12.03.2011р. в сумі 3164494,10грн. є обґрунтованою та підлягає визнанню.
8) щодо кредиторських вимог за договором поставки №1/14/14-00202 від 06.01.2014р. в сумі 14005675,95грн.;
З матеріалів справи вбачається, що 06.01.2014р. між Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (покупець) та Приватним акціонерним товариством “Макіївський металургійний завод” (постачальник) укладено договір поставки №1/14/14-000202( належним чином засвідчена копія дублікату  Договору в т. 56 а.с. 133-136), за яким постачальник зобов`язався передати, а покупець – прийняти та сплатити продукцію (далі-товар) на умовах, передбачених даним договором.
Пунктом  5.1. Договору передбачено, що оплата за товар , що постачається  повинна проводитись на протязі строку, що вказаний у специфікації,який починає плинути з моменту поставки товару і надання документів, що вказані в п. 3.4. а саме:
- рахунку на товар;
- транспортних і супроводжувальних документів;
- сертифікату якості;
Інших документів, що передбачені специфікацією.
    Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
      До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
       Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України  за договором поставки одна сторона –постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
    Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу Україн, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
        З матеріалів справи вбачається, що на виконання Договору ПрАТ «Макіївський  металургійний завод» поставив боржнику  товар відповідно до Договору  на суму 14005675,95грн.,що підтверджується сукупністю наступних письмових доказами,які було  надано ПрАТ«Макіївський  металургійний завод» суду першої інстанції на підтвердження  кредиторських вимог:
      1) належним чином завірені копії складених відповідно до   п. 13 глави 10 Розділу ІІ «Правил діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства  юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 п. 3.14 Національного стандарту України «Діловодство і архівна справа» №ДСТУ 2732:2004 дублікатів актів приймання-передачі продукції та видаткових накладних (т. 56,а.с. 137-188), які підписані сторонами без зауважень, в тому числі щодо ненадання товаросупровідних документів, передбачених п. 3.4.Договору;
2) Належним чином засвідченою копією картки рахунку  № 36  (т. 58а.с. 22-28), в якій відображено поставки за кожною накладною, оплата кожної партії товару й відповідне сальдо на 31.03.2017  на суму  14005675,95 грн.
Зазначеним спростовується висновок суду першої інстанції, що заборгованість боржника перед ПрАТ “Макіївський металургійний завод” за договором поставки №1/14/14-00202 від 06.01.2014р. в сумі 14005675,95грн. не обґрунтована 
      Таким чином, кредиторські вимоги за Договором за договором поставки №1/14/14-00202 від 06.01.2014р. в сумі 14005675,95грн. є обґрунтованим та підлягають визнанню, оскільки підтверджуються матеріалами справи, а висновок суду першої інстанції щодо не підтвердження цих вимог не відповідає обставинам справи та зроблено з порушенням норм процесуального права щодо надання належної оцінки доказам.
9) щодо  кредиторських вимог за договором комісії №11-003759 від 08.06.2011р. в сумі 65666676,83грн.;
З матеріалів справи вбачається, що 08.06.2011р. між Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (комісіонер) та Приватним акціонерним товариством “Макіївський металургійний завод” (комітент) укладено договір комісії №11-003759(належним чином засвідчена копія договору міститься  в т. 53 а.с. 47— 52), за яким комісіонер зобов`язався по дорученню комітента за плату укласти від свого імені, але за рахунок комітента договори, в тому числі зовнішньоекономічні контракти купівлі-продажу/поставки продукції.
Пунктом 2.2.1 Договору передбачено, що комітент зобов`язаний  передати комісіонеру призначену для продажу продукцію на умовах, що зазначені в дорученнях до цього Договору.
Передання продукції оформлюється актом приймання-пердачі продукції.  
Відповідно до п. 6.3. Договору, сума грошових коштів, належних комітенту перераховується комісіонером на поточний рахунок комітента на протязі 180 днів з дня оформлення вантажної митної декларації.
Відповідно до п. 10.5. Договору строк його дії до 31.12.2011 р.
В обґрунтування кредиторських вимог за цим договором ПрАТ “Макіївський металургійний завод” посилається на те, що укладеною між сторонами додатковою угодою №15 від 01.11.2016р. сторонами підтверджена наявність заборгованості боржника за Договором по розрахункам між комісіонером та комітентом в сумі 65666676,83грн.  та  продовжено термін Договору до 31.12.2017р. 
Відповідно до статті 1011 Цивільного кодексу України, За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.  
Частиною 1 Статті 1013  Цивільного кодексу України передбачено, що Комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії.
Господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку,що заявником не доведено наявності заборгованості боржника за договором комісії №11-003759 від 08.06.2011р.
Так, із заяви про грошові вимоги кредитора не вбачається відомостей щодо того, з чого складається заборгованість із проведення розрахунків  комісіонера перед комітентом. 
При цьому, ПрАТ «Макіївський металургійний завод» не надано суду будь-яких первинних документів, на підтвердження виконання заявником ПрАТ “Макіївський металургійний завод” перед боржником ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” зобов`язань за договором комісії №11-003759 від 08.06.2011р. на суму 65666676,83грн., зокрема: акти прийому-передачі продукції та доручення комітента (п.2.2.1 договору).
Додаткова угода №  15 від 01.11.2016 , на яку посилається заявник не є достовірним доказом у справі з огляду на те, що укладена через 4 роки 11 місяців  після закінчення строку дії Договору, за відсутністю обґрунтування, з чого складається заборгованість та відсутністю  підтвердження такої заборгованості первинними документами.
Так само не вбачається відомостей щодо заборгованості  боржника за Договором  комісії №11-003759 від 08.06.2011р. в сумі 65666676,83грн. із наданих заявником рахунків –проформ(т. 53 а.с. 145-157, т. 57 а.с. 52-55), зокрема її склад,  період та сума, відомостей, що ідентифікують  продавця та покупця (продавцем зазначено ПрАТ «Макіївський»,  а  покупцем Приватне акціонерне товариство без зазначення комерційного найменування юридичної особи), в той час як  за умовами Договору ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” повинен був укласти угоди  від свого імені.
Зважаючи на наведене, колегія суддів  погоджується з висновком господарського суду першої інстанції , що кредиторські вимог за договором комісії №11-003759 від 08.06.2011р. в сумі 65666676,83грн. не підтверджено матеріалами справи , а тому не підлягають визнанню.
10) щодо вимог кредиторських вимог за Договірним листом №1-15/05/09 від 15.05.2009р. в сумі 58206,95грн.
З матеріалів справи вбачається, що Приватне акціонерне товариство  «Єнакіївський металургійний завод» направлено Приватному акціонерному товариству  «Макіївський металургійний завод» Договірний лист від 15.05.2009 № 1-15/05/09, в якому зазначено, що цим листом  Приватне акціонерне товариство  «Єнакіївський металургійний завод» просить здійснити поставку  автомобіля CHEVROLET LACETTI NF 196 вартістю 89   640 тис грн.в т.ч. ПДВ на суму  14940 грн. з наступною оплатою на підставі виставленого рахунку(належним чином засвідчена копія дублікату цього Договірного листа міститься в т. 58  а.с. 29).
В обґрунтування кредиторських вимог за цим Договірним листом заявник зазначає, що  ним  на підставі зазначеного Листа здійснено  боржнику поставку товару на загальну суму 89   640 тис грн.,оплата якого здійснена частково на протязі 2015 року , а тому несплаченим залишилась вартість товару 58206,95грн.
При цьому заявник посилається на те, що 09.09.2015р. між ПрАТ “Макіївський металургійний завод” та ПрАТ “ЄМЗ” було укладено Угоду, якою підтверджено факт наявності залишку заборгованості з оплати вартості поставлених товарно-матеріальних та  в сумі 58206,95грн. та продовжено термін виконання обов`язку до 01.09.2018р.
    Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
       До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
       Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України  за договором поставки одна сторона –постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
      Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу Україн, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Господарський суд першої інстанції правомірно зазначив, що заявником не надано будь-яких первинних документів в підтвердження здійснення господарських операцій за наведеним Договірним листом та угоди від 09.09.2015р. на яку посилається заявник в обґрунтування кредиторських вимог на суму 58206,95грн.
Надана заявником копія дублікату видаткової накладної від 29.05.2009 № 920060(т. 58 а.с. 30)  не містить відомостей щодо того,що зафіксована в ній господарська операція здійснена  на підставі Договірного листа  №1-15/05/09 від 15.05.2009р., зокрема в графі замовлення зазначено «Договір Лист (продажа ТМЦ) від ……».
З наведених підстав  колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що кредиторські вимоги за Договірним листом №1-15/05/09 від 15.05.2009р. в сумі 58206,95грн. не підтверджено матеріалами справи, а тому не підлягають визнанню.
Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ПрАТ «Макіївський металургійний завод» слід задовольнити частково.
Ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі № 905/1055/19 в частині розгляду грошових вимог ПрАТ «Макіївський металургійний завод» скасувати частково та прийняти в частині розгляду грошових вимог ПрАТ «Макіївський металургійний завод» нове рішення, яким заяву  ПрАТ «Макіївський металургійний завод» про визнання грошових вимог  в сумі 875 806 202,62 грн. задовольнити частково.  Визнати грошові вимоги ПрАТ «Макіївський металургійний завод» до ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» , які підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» на суму 491 571 896,22 грн. – четверта черга, 3842,00 грн. – перша черга.  У визнанні кредиторських вимог до боржника  ПрАТ «Макіївський металургійний завод» на суму 384 234 306,40 грн. – відмовити.
   Щодо апеляційної скарги Акціонерного товариства “ДТЕК Донецькі електромережі”,  м. Краматорськ на ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 05.08.2019 до господарського суду надійшла заява Акціонерного товариства “ДТЕК Донецькі електромережі” про визнання кредиторських грошових вимог до боржника, за якою просить суд визнати грошові вимоги до боржника в сумі 117903692,08грн. та 3842,00грн. судовий збір.
В обґрунтування заявлених кредиторських вимог за наведеними договорами про постачання електричної енергії Акціонерне товариство “ДТЕК Донецькі електромережі” посилається на наявність у боржника заборгованості  :
-по договору №14/149/2700539 від 18.06.2007р. за боржником обліковується заборгованість в розмірі 269709,99 грн.; 
-по договору №11/11-001510 від 30.03.2011р. – 117375035,29 грн; 
-по договору №1031/2801804 від 08.10.2008р. – 5662,28 грн, 
-по договору №1702/1000370 від 01.04.2010р. – 6700,96 грн; 
-по договору №899/11-000754 від 21.03.2011р. – 246583,56 грн, всього 117903692,08 грн.
В оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість боржника перед АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” у розмірі 117903692,08грн. за договорами про постачання електричної енергії №14/149/2700539 від 18.06.2007р., №11/11-001510 від 30.03.2011р., №1031/2801804 від 08.10.2008р., №1702/1000370 від 01.04.2010р., №899/11-000754 від 21.03.2011р. є необґрунтованою, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.76, 77 ГПК України, а тому кредиторські вимоги АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” у розмірі 117903692,08грн. не підлягають визнанню.
   В обґрунтування зазначеного висновку господарський суд першої інстанції послався на наступне.
      Матеріали справи не містять належних та допустимих в розумінні ст.ст.76, 77 ГПК України доказів відпуску заявником (постачальником) електричної енергії боржнику (споживачу) за договорами №11/11-001510 від 30.03.2011р., №1031/2801804 від 08.10.2008р., №899/11-000754 від 21.03.2011р. та, відповідно, наявності у боржника заборгованості перед кредитором за вказаними Договорами про постачання електричної енергії  у заявленому АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” розмірі, а саме: 
-          №11/11-001510 від 30.03.2011р. в розмірі 117375035,29 грн,
-          №1031/2801804 від 08.10.2008р. в розмірі 5662,28 грн,
-          №899/11-000754 від 21.03.2011р. в розмірі 246583,56 грн. 
При цьому суд зазначив, що надані АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” копії актів та копії дублікатів актів прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за договорами №11 від 30.03.2011р., №1031 від 08.10.2008р., №899 від 21.03.2011р. (період споживання вересень 2015 року – лютий 2016 року) містять печатку Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний комбінат” та підпис в.о. генерального директора підприємства боржника Зайцевої Т.В.
Одночасно, відповідно до протоколу №198 засідання Наглядової ради ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” ОСОБА_2 призначення на посаду в.о.генерального директора 04.10.2017р. 
При цьому, станом на дату складення оригіналів зазначених актів прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), підприємство боржника здійснювало свою господарську діяльність у формі публічного акціонерного товариства, керівником підприємства та підписантом був Подкоритов О.В. (дані витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи боржника).
Доказів уповноваження на вчинення відповідних дій за договорами постачання електричної енергії, в тому числі, підписання зазначених вище актів прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) Зайцевої Т.В., матеріали справи не містять.
Разом з цим, зазначені акти прийняття-передавання товарної судом продукції (електроенергії) були оформлені на виконання договорів №11 від 30.03.2011р., №1031 від 08.10.2008р., №899 від 21.03.2011р., а не договорів, на які заявник посилається в обґрунтування заявлених кредиторських вимог: №11/11-001510 від 30.03.2011р., №1031/2801804 від 08.10.2008р., №899/11-000754 від 21.03.2011р. , а тому не приймаються   як належні та допустимі докази виконання договірних зобов`язань кредитором за вказаними в заяві кредитора  Договорами  про постачання електричної енергії, оскільки зазначені копії  ( дублікати) документів не містять відомостей щодо виконання кредитором договірних зобов`язань за Договорами: №11/11-001510 від  30.03.2011р., №1031/2801804 від 08.10.2008р., №899/11-000754 від 21.03.2011р.
Щодо заявлених АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” кредиторських вимог за договорами №14/149/2700539 від 18.06.2007р. та №1702/1000370 від 01.04.2010р. суд зазначив, що заявником - АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” станом на дату судового засідання 18.12.2019р. також  не надано будь-яких первинних документів (актів прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), рахунків на оплату), як б свідчили про виконання кредитором договірних умов за угодами №14/149/2700539 від 18.06.2007р., №1702/1000370 від 01.04.2010р., та, як наслідок, виникнення у боржника заборгованості за поставками енергетичного носія, зокрема:
-          оформлені сторонами акти прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії), підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств (додаток №10 до договорів про постачання електричної енергії №14/149/2700539 від 18.06.2007р., №1702/1000370 від 01.04.2010р., ; п.6.13 Правил користування електричною енергію);
       -          рахунки на оплату поставленої електричної енергії АТ “ДТЕК Донецькі електромережі”, виставлені споживачу ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод (додаток №5 “Порядок розрахунків” до договорів про постачання електричної енергії №14/149/2700539 від 18.06.2007р., №1702/1000370 від 01.04.2010р.
Надані до матеріалів справи акти  звірки розрахунків станом на 01.06.2019р. між АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” та ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод за договорами №14/149/2700539 від 18.06.2007р., №11/11-001510 від 30.03.2011р., №1031/2801804 від 08.10.2008р., №1702/1000370 від 01.04.2010р., №899/11-000754 від 21.03.2011р. оцінюється судом критично з огляду на те,  що акт звірки взаєморозрахунків  не є первинним бухгалтерським обліковим документом в розумінні ст.1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” , який засвідчує факт господарської операції,та не є належним доказом кредиторських вимог , оскільки матеріали справи  не містять усі необхідні первинні документи, які підтверджують розмір заборгованості, зафіксований сторонами у акті звірки.
       В обгрунтування апеляційної скарги АТ “ДТЕК Донецькі електромережі” зазначає на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Зокрема скаржник зазначає про  безпідставність висновку суду першої інстанції щодо відсутності доказів виконання кредитором  договірних зобов`язань за договорами  №11/11-001510 від 30.03.2011р. ,№1031/2801804 від 08.10.2008р. та  №899/11-000754 від 21.03.2011р. та що надані  ним  Акти приймання- передачі продукції були оформлені на виконання інших договорів з іншими номерами ніж договори, якими обгрунтовані кредиторські вимоги, оскільки на стадії укладення договорів №11/11-001510 від 30.03.2011р.,№1031/2801804 від 08.10.2008р. та  №899/11-000754 від 21.03.2011р. їм  спочатку присвоювались номера 11, 1031, 899 в односторонньому порядку з боку кредитора та після їх реєстрації на підприємстві боржника відповідно до запровадженої  на даному підприємстві  внутрішньої системи реєстрації договорів ним дописувався присвоєний зі свого боку номер із своєї внутрішньої системи через знаки « - »   або  « / » до присвоєного першою стороною номеру договорів. 
Направлені до суду кредитором дублікати рахунків за електроенергію та дублікати Актів приймання-передачі формує електронна програма АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», в якій зазначені договори обліковуються за номерами, що присвоєні АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», а саме за № №11 від 30.03.2011р., №1031 від 08.10.2008р., №899 від 21.03.2011р. та не передбачає внесення змін до документів.
Також скаржник наголошує, що боржник визнає заборгованість за договорами:№11/11-001510 від 30.03.2011р. в розмірі 117375035,29 грн;№1031/2801804 від 08.10.2008р. в розмірі 5662,28 грн; №899/11-000754 від 21.03.2011р. в розмірі 246583,56 грн. та представник кредитора  в судових засіданнях надавав суду першої інстанції пояснення  щодо розбіжності в нумерації договорів, рахунків та актів приймання-передачі.
Зважаючи на це, скаржник стверджує, що господарський суд першої інстанції неправомірно не прийняв зазначені Акти приймання-передачі товарної продукції  в якості належних та допустимих доказів виконання зобов`язань кредитора за договорами постачання електричної енергїї №11/11-001510 від 30.03.2011р.,№1031/2801804 від 08.10.2008р., №899/11-000754 від 21.03.2011р.  
Також скаржник посилається на безпідставність висновку суду першої інстанції, що надані АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» копії дублікатів актів приймання-передачі товарної продукції за договорами №11/11-001510 від 30.03.2011р.,№1031/2801804 від 08.10.2008р., №899/11-000754 від 21.03.2011р. не є належними та допустимими доказами через їх скріплення печаткою Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний комбінат”, в той час як на дату складення оригіналів Актів  підприємство боржника здійснювало свою господарську діяльність в іншій організаційно-правовій формі –у формі  публічного акціонерного товариства та підписання дублікатів в.о. генерального директора підприємства боржника Зайцевою Т.В., яка на час складання оригіналів Актів  не була керівником боржника чи його уповноваженою особою. 
При цьому скаржник підтверджує, що  станом на дату складення наданих суду актів приймання-передачі товарної продукції,підприємство боржника здійснювало свою господарську діяльність  у формі публічного акціонерного товариства, керівником та підписантом якого був ОСОБА_3 , а на теперішній час підприємство боржника  здійснює свою господарську діяльність у формі приватного акціонерного товариства та на посаді виконуючого обов`язки генерального директора з 04.10.2017 р. була призначена ОСОБА_2 , відповідно до протоколу № 198 засідання Наглядової ради ПрАТ «Єнакіївський  металургійний завод».
Разом з цим, з огляду на те,  що всі документи,які підтверджують заборгованість боржника перед АТ «ДТЕК Донецькі електромережі»  знаходяться на непідконтрольній  українській владі території, їх оригінали не могли бути надані суду разом із заявою про визнання кредиторських вимог, незалежно від волі кредитора про що він  17.09.2019 надіслав  суду письмові пояснення ,після чого заявив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з наданням часу для долучення до матеріалів справи  певних документів, що підтверджують кредиторські вимогии та які були знайдені кредитором після проведення необхідних дій.Зазначене клопотання було задоволено судом та попереднє засіданнями відкладено на 03.12.2019 в частині розгляду кредиторських вимог АТ «ДТЕК Донецькі елктромережі».  
Враховуючи, що надати оригінали документів на підтвердження кредиторських вимог(відповідних рахунків та актів приймання-передачі товарної продукції) за підписом повноважного на час їх створення керівника боржника   ОСОБА_3 не було можливим, боржником -ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” було прийнято рішення про виготовлення  їх дублікатів відповідно до вимог чинного законодавства за підписом повноважного на час їх виготовлення  генерального директора Зайцевої Т.В. та скріплення їх чинною печаткою Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод”.  При цьому скаржник наголошує, що відповідно до чинного законодавства зазначені дублікати мають таку  саму юридичну силу, як і оригінал, а тому безпідставно не були прийняті судом першої інстанції як належні та допустимі докази.  
Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги, зважаючи на наступне
Як вбачається з матеріалів справи, 21.03.2011р. між Відкритим акціонерним товариством “Донецькобленерго” (найменування та організаційно-правова форма якого змінена на Акціонерне товариство “ДТЕК Донецькі електромережі”) (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (нині – Приватне акціонерне товариство “Єнакієвський металургійний завод”) (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №899/11-000754, за змістом розділу 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача із загальною (за всіма об`єктами) приєднаною потужністю 100 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
За правилами п.п.2.2.2, 2.3.4 Договору №899/11-000754 від 21.03.2011р. постачальник зобов`язався постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, а споживач зобов`язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №3 “Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії” та №5 “Порядок розрахунків” до цього договору.  
Відповідно до умов додатку №5 “Порядок розрахунків” до договору №899/11-000754 від 21.03.2011р. за підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок для остаточного розрахунку. Період між датами початку та закінчення розрахункового періоду прирівнюється до періоду дії тарифу (календарного місяця) та сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію, що діяли на кінець розрахункового періоду та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних оформленого між постачальником та споживачем “Акта прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії)” (додаток №10 до договору) та/або інших умов, з урахуванням сум та призначення платежів, що надійшли від споживача. 
Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, а також за інші платежі, передбачені цим договором та ПКЕЕ здійснюється споживачем на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка грошовими коштами на рахунки постачальника електричної енергії, які вказані в роздала 10 договору, у терміни, що не перевищують 5 операційних днів від дня отримання рахунку. 
Постачальник має право направляти споживачу для оплати рахунки поштою  рекомендованим листом, нарочним або надавати уповноваженому представнику споживача під підпис на другому екземплярі рахунку та у журналі постачальника. При направленні рахунку нарочним споживач або уповноважений представник споживача зобов`язаний прийняти рахунку під підпис на супровідному листі постачальника або другому екземплярі рахунку.
Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 20.07.2011р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору за згодою сторін буде укладена відповідна угода (п.9.5 договору №899/11-000754 від 21.03.2011р. в редакції додаткової угоди №2 від 30.03.2011р.). 
08.10.2008р. між Відкритим акціонерним товариством “Донецькобленерго” (найменування та організаційно-правова форма якого змінена на Акціонерне товариство “ДТЕК Донецькі електромережі”) (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (нині – Приватне акціонерне товариство “Єнакієвський металургійний завод”) (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №1031/2801804, за змістом розділу 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 1737,97 кВт/кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
За правилами п.п.2.2.2, 2.3.4 Договору №1031/2801804 від 08.10.2008р.постачальник зобов`язався постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, а споживач зобов`язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №3 “Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії” та №5 “Порядок розрахунків” до цього договору.  
Відповідно до умов додатку №5 “Порядок розрахунків” до договору №1031/2801804 від 08.10.2008р. за підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію, що діяли на кінець розрахункового періоду та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних оформленого між постачальником та споживачем “Акта прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії)” (додаток №10 до договору) та/або інших умов, з урахуванням сум та призначення платежів, що надійшли від споживача. 
Споживач здійснює оплату вартості спожитої електроенергії за розрахунковий період на підставі наданого постачальником рахунка. Обсяги спожитої електричної енергії визначаються по фактичним показам засобів згідно порядку, обумовленого у додатку №3 “Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії” до договору та/або розрахунковим шляхом у випадках передбачених договором і ПКЕЕ.
Розрахунки за активну електричну енергію здійснюється споживачем грошовими коштами на рахунки постачальника електричної енергії, які вказані розділі 10 договору, у терміни, що не перевищують 5 операційних днів від дня отримання рахунку. 
Споживачу для оплати рахунки постачальник може направляти поштою рекомендованим листом, нарочним або віддавати уповноваженому представнику споживача під розпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою постачальника журналі. При направленні рахунку нарочним споживач зобов`язаний під розпис на супровідному листі постачальника прийняти рахунок.
Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2008р. Договір може бути продовженим на наступний період, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору за згодою сторін буде укладена відповідна додаткова угода (п.9.5 договору №1031/2801804 від 08.10.2008р.).
Одночасно, з огляду на наявну в матеріалах справи додаткову угоду №39 від 23.09.2015р., строк дії договору №1031/2801804 від 08.10.2008р. було пролонговано до 31.12.2015р. включно.
30.03.2011р. між Відкритим акціонерним товариством “Донецькобленерго” (найменування та організаційно-правова форма якого змінена на Акціонерне товариство “ДТЕК Донецькі електромережі”) (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (нині – Приватне акціонерне товариство “Єнакієвський металургійний завод”) (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №11/11-001510, за змістом розділу 1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача із загальною (за всіма об`єктами) приєднаною потужністю 517000 кВа, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
За правилами п.п.2.2.2, 2.3.4 Договору №11/11-001510 від 30.03.2011р. постачальник зобов`язався постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, а споживач зобов`язався оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №3 “Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії” та №5 “Порядок розрахунків” до цього договору.  
Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2011р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.9.5 договору №11/11-001510 від 30.03.2011р.).
Одночасно, з огляду на наявну в матеріалах справи додаткову угоду № б/н від 23.09.2015р., строк дії договору №11/11-001510 від 30.03.2011р. було пролонговано до 31.12.2015р. включно.
     Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Згідно зі статтею 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається. 
    До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
        Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог  або заперечень
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
   Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
  Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
        Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
 Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України,  достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
      Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
     Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України,  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому       статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод    від 04.11.1950р. принципу справедливості розгляду справи судом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/17).
Відповідно до   ст.1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом №88 від 24.05.1995р. Міністерства фінансів України, документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.
Згідно з ч.2 ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та п.п.2.4, 2.5 вказаного Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
За приписами п.6.13 Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою №28 від 31.07.1996р. Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України (з відповідними змінами та доповненнями) (які були чинними на момент виникнення  правовідносин з постачання енергоресурсу), у передбачений договором термін за результатами розрахункового періоду споживачем, постачальником електричної енергії, електропередавальною організацією (основним споживачем) на підставі даних розрахункового обліку електричної енергії визначається фактичний обсяг переданої та поставленої споживачу (субспоживачу) електричної енергії та оформляється акт про використану електричну енергію (акт прийняття-передавання товарної продукції).
Отже, як правомірно зазначено господарським судом першої інстанції в даному випадку, належними та допустимими в розумінні ст.ст.76, 77 ГПК України доказом підтвердження вчинення господарської операції за договорами про постачання електричної енергії є акти прийняття-передавання товарної продукції, які містять інформацію про фактичний обсяг переданої та поставленої споживачу електричної енергії. 
На підтвердження кредиторських вимог АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» надано наступні письмові докази:
1)за договором №11/11-001510 від 30.03.2011р.: 
- копію акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за вересень 2015 року (активна електроенергія 12678094 кВт/год) до договору №11 від 30.03.2011р., рахунок №11 на суму 1243359,53 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 22441849,86 грн та проведених у вересні 2015 року оплат на суму 21198490,33 грн); 
- копію  акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за жовтень 2015 року (активна електроенергія 12081391 кВт/год) до договору №11 від 30.03.2011р., рахунок №11 на суму 19931185,86 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 19931185,86 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат);
- копію акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за листопад 2015 року (активна електроенергія 15053302 кВт/год) до договору №11 від 30.03.2011р., рахунок №11 на суму 22728460,08 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 22728460,08 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат);
- копію акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за грудень 2015 року (активна електроенергія 9746329 кВт/год) до договору №11 від 30.03.2011р., рахунок №11 на суму 15864425,80 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 22728460,08 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат);
- копію акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за січень 2016 року (активна електроенергія 16497812 кВт/год) ) до договору №11 від 30.03.2011р., рахунок №11 на суму 30391474,61 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 30391474,61 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат);
- копію  акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за лютий 2016 року (активна електроенергія 14321146 кВт/год) до договору №11 від 30.03.2011р., рахунок №11 на суму 27216129,41 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 27216129,41 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат).
При цьому, в рахунку №11 за період лютий 2016 року на суму 27216129,41 грн,  зазначено поточне дебетове сальдо в розмірі 117375025 грн.,тобто заборгованість боржника за  Договором №11/11-001510 від 30.03.2011р. станом на кінець спірного періоду(лютий 2016 року) поставок за цим Договором (т. 52 а.с. 175).
2) за договором №899/11-000754 від 21.03.2011р.: 
- копію дубліката акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за листопад 2015 року (активна електроенергія 24233 кВт/год) до договору №899, рахунок №899 на суму 27270,41 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 49836,37 грн та проведених у листопаді 2015 року оплат на суму 22565,96 грн); 
- копію дубліката акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за грудень 2015 року (активна електроенергія 27962 кВт/год) до договору №899, рахунок №899 на суму 59476,85 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 59476,85 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат);
- копію дубліката акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за січень 2016 року (активна електроенергія 32773 кВт/год) до договору №899, рахунок №899 на суму 82783,03 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 82783,03 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат);
- копію дубліката акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за лютий 2016 року (активна електроенергія 29407 кВт/год) ) до договору №899, рахунок №899 на суму 77053,27 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 77053,27 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат). 
При цьому, в рахунку №899 за період лютий 2016 року на суму 77053,27 грн,  зазначено поточне дебетове сальдо в розмірі 246583,56 грн ,тобто заборгованість боржника за Договором №899/11-000754 від 21.03.2011р. станом на кінець спірного періоду (лютий 2016 року) поставок за цим Договором .(т. 52 а.с. 192).

3) за договором №1031/2801804 від 08.10.2008р.: 
- копію дубліката акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за вересень 2015 року (активна електроенергія 12234 кВт/год) до договору №1031, рахунок №80/1031 на суму 6873,12 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 20770,37 грн та проведених у вересні 2015 року оплат на суму 13897,25 грн); 
- копію дубліката акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за жовтень 2015 року (активна електроенергія 24959 кВт/год) до договору №1031, рахунок №80/1031 на суму 41975,32 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 41975,32 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат);
- копію дубліката акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за листопад 2015 року (активна електроенергія 25863 кВт/год) до договору №1031, рахунок №80/1031 на суму 46944,48 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 46944,48 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат); 
- копію дубліката акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за грудень 2015 року (активна електроенергія 28546 кВт/год) до договору №1031, рахунок №80/1031 на суму 55184,34 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 55184,34 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат);
- копію дубліката акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за січень 2016 року (активна електроенергія 28631 кВт/год)  до договору №1031, рахунок №80/1031 на суму 66110,54 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 66110,54 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат);
- копію дубліката акту прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії) за лютий 2016 року (активна електроенергія 27242 кВт/год) до договору №1031, рахунок №80/1031 на суму 60611,26 грн (з урахуванням споживання електричної енергії у вказаний період на суму 60611,26 грн та відсутністю даних щодо проведення оплат).
При цьому, в рахунку №80/1031 за період лютий 2016 року на суму 60611,26 грн. зазначено поточне дебетове сальдо в розмірі 277699,06 грн.,тобто заборгованість боржника за  Договором станом на кінець спірного періоду (лютий 2016 року) поставок  за цим Договором (т. 52 а.с. 209)  .
Таким чином колегія суддів вважає, що  зазначеними письмовими доказами підтверджується  кредиторська заборгованість боржника перед АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» на загальну суму 117 899317,91 грн. за договорами №11/11-001510 від 30.03.2011р.,№1031/2801804 від 08.10.2008р., №899/11-000754 від 21.03.2011р.
Інша частина кредиторських вимог АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» на суму  4374,17 грн. є необгрунтованою,оскільки  на підтвердження цих вимог  заявником надано документи (копію рахунку  № 214-05 від 02.11.2015, копію  акту приймання-передачі від 26.01.2016 до договору  № 26-13/ИС21405 від 31.08.2015 р.) які складено на підставі договору  № 26-13/ИС21405 від 31.08.2015 р., на який відсутні посилання в заяві  з грошовими вимогами до боржника.
При цьому колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що зазначені Акти прийняття-передавання товарної  продукції (електроенергії) та Рахунки були оформлені на виконання договорів №11 від 30.03.2011р., №1031 від 08.10.2008р., №899 від 21.03.2011р., а не договорів, на які заявник посилається в обґрунтування заявлених кредиторських вимог: №11/11-001510 від  30.03.2011р., №1031/2801804 від 08.10.2008р.,  №899/11-000754 від 21.03.2011р. ,зважаючи на наступне.
Відповідно до пунктів 7.6. Договорів № 11/11-0015 від 30.03.2011, № 1031/2801804 від 08.10.2008р.,№ 899/11-000754 від 21.03.2011 р.,  відомості  щодо точок розрахункового  обліку наведені в Додатку  № 3 «Графік зняття показів  засобів обліку  електричної енергії» до цього Договору.
У матеріалах справи наявні копії  Додатків № 3 «Графік зняття  показів засобів обліку електричної енергії» до Договорів № 11/11-0015 від 30.03.2011, № 1031/2801804 від 08.10.2008р.,№ 899/11-000754 від 21.03.2011 р., які містять Таблицю № 1 Перелік точок розрахункового обліку Споживача(боржника),точок розрахункового обліку субспоживачів  і транзиту електроенергії в мережі Постачальника та інших власників мереж(т. 51 а.с. 122-124,166,т.  52 а.с.30,31, ).
Співставленням даних Додатків № 3 «Графік зняття  показів засобів обліку електричної енергії» до Договорів № 11/11-0015 від 30.03.2011, № 1031/2801804 від 08.10.2008р.,№ 899/11-000754 від 21.03.2011 р. щодо точок розрахункового обліку з відповідними даними  дублікатів Актів прийняття-передавання товарної продукції (електроенергії),що надані АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» на підтвердження кредиторських вимог встановлено їх повне співпадіння.
Крім цього, як зазначав АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», в   тому числі  в поясненнях суду першої інстанції та підтвердив представник боржника, Договори № 11/11-0015 від 30.03.2011, № 1031/2801804 від 08.10.2008р.,№ 899/11-000754 від 21.03.2011 р. укладались сторонами з присвоєнням  двосторонньої нумерації відповідно до вимог внутрішніх актів боржника(на той час ВАТ «Єнакієвський металургійний завод»)  та існуючої на цьому підприємстві системи реєстрації договірної документації. Зокрема, з боку кредитора Договорам первісно присвоювалися за допомогою спеціалізованих внутрішніх електронних програм номери №11, №1031, №899 та після реєстрації їх боржником у своїй внутрішній системі, останній до первісних номерів Договорів дописував присвоєний  номер зі своєї внутрішньої системи через знаки «-» або «/». 
Оскільки Договори у спеціалізованих внутрішніх електронних системах АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» обліковуються за первісно присвоєними номерами , а акти прийняття-передавання товарної  продукції (електроенергії) та рахунки на підставі цих Договорів  формує електронна програма АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», відповідно в рахунках та актах прийняття-передавання товарної  продукції (електроенергії)  підставою складення зазначено первісно присвоєні Договорам номери №11, №1031, №899.
    Таким чином, сукупністю доказів підтверджується, що надані кредитором на підтвердження кредиторських вимог Рахунки та  Акти  прийняття-передавання товарної  продукції складені саме на підставі Договорів № 11/11-0015 від 30.03.2011, № 1031/2801804 від 08.10.2008р.,№ 899/11-000754 від 21.03.2011 р., на які  кредитор посилається в заяві про визнання кредиторських вимог.
Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» копії дублікатів актів приймання-передачі товарної продукції за договорами №11/11-001510 від 30.03.2011р.,№1031/2801804 від 08.10.2008р., №899/11-000754 від 21.03.2011р. не є належними та допустимими доказами через їх скріплення печаткою Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний комбінат”, в той час як на дату складення оригіналів Актів  підприємство боржника здійснювало свою господарську діяльність в іншій організаційно-правовій формі –у формі  публічного акціонерного товариства та підписання цих дублікатів в.о. генерального директора підприємства боржника Зайцевою Т.В., яка на час складання оригіналів Актів  не була керівником боржника чи його уповноваженою особою.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується боржником та кредитором,  АТ ДТЕК «Донецькі електромережі» (останнім зазначається  в письмових поясненнях т. 52 а.с.99 ), що ці підприємства знаходилися на  тимчасово непідконтрольній органам влади України території та необхідну кількість  первинних документів (у тому числі Договорів, що підтверджують здійснення господарських операцій  на заявлену суму кредиторських вимог)  зберегти та/або вивезти не вдалось під впливом форс-мажорних обставин.
Зокрема АТ ДТЕК «Донецькі електромережі» зазначає, що 13.03.2017 невідомі озброєні особи здійснили захоплення виробничих потужностей, адміністративних будівель, матеріально-технічних баз, комп`ютерної техніки ,баз даних АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», що знаходяться  на території проведення антитерористичної операції,яка тимчасово не контролюється органами влади України,внаслідок чого кредитор втратив доступ до всього свого майна, яке знаходилось  на зазначеній території, в тому числі до Договорів №11/11-001510 від 30.03.2011р.,№1031/2801804 від 08.10.2008р., №899/11-000754 від 21.03.2011р., Актів приймання-передавання товарної продукції та Рахунків,якими він обгрунтовує кредиторські вимоги.
Стосовно зазначених неправомірних дій кредитор звернувся до правоохоронних органів,якими були внесені відповідні відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 1201700000000150 та розпочато досудове розслідування,що підтверджується витягом із зазначеного Реєстру(т. 52 а.с. 100,101). 
З метою відновлення втрачених документів, якими  АТ ДТЕК «Донецькі електромережі» обгрунтовує кредиторські вимоги,  на підставі даних їх сканованих копій, що зберіглися  у спеціалізованій внутрішній программі АТ «ДТЕК Донецькі електромержі» та даних внутрішнього бухгалтерського обліку боржника та кредитора були виготовлені їх дублікати за підписом повноважного на час їх виготовлення  генерального директора Зайцевої Т.В. та скріпленї чинною печаткою Приватного акціонерного товариства “Єнакієвський металургійний завод”  
Положеннями  п. 13  гл. 10 Розділу  ІІ «Правил діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях»,затверджених наказом Міністерства  юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 передбачено, що особливим  видом копії документа є дублікат-повторно оформлений  службовий документ для використання  замість втраченого чи пошкодженого  оригіналу,що має таку саму юридичну силу.Абзацем пункту  2 зазанченого пункту передбачено, що  дублікат  виготовляється  на такому самому  бланку, що й оригінал, та містить інформацію,аналогічну  інформації в оригіналі.На ньому проставляються відбиток печатки установи  і підписи посадових осіб,які мають право підпису цих документів на момент оформлення дубліката.На дублікаті проставляється  у правому  верхньому куті відмітка «Дублікат».
Аналогічні положення  встановлено  у п. 3.14 Національного стандарту України «Діловодство і архівна справа»№ДСТУ 2732:2004. 
Отже, виготовлені кредитором з дотриманням вимог п. 13  гл. 10 Розділу  ІІ «Правил діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, установах, організаціях»,затверджених наказом Міністерства  юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, п. 3.14 Національного стандарту України «Діловодство і архівна справа» № ДСТУ 2732:2004. дублікати документів на підтвердження кредиторських вимог (в тому числі Договори з додатками, Рахунки, Акти приймання-передачі товарної продукції) не можуть вважатися  неналежними,недопустимими та недостовірними доказами у справі через наявність у них статусу дублікатів та підписання їх посадовою осою,яка мають право підпису цих документів на момент оформлення дубліката.
В даному випадку дублікати документів на підтвердження кредиторських вимог АТ «ДТЕК Донецькі електромережі»  у відповідності до наведених нормативно-правових актів підписані повноважною на момент виготовлення дублікатів особою кредитора- генеральним директором Зайцевою Т.В., яка призначена на зазначену посаду з 04.10.2017 р. відповідно до протоколу № 198 засідання Наглядової ради ПрАТ «Єнакіївський  металургійний завод» та відповідно до Статуту має право підписувати відповідні документи. 
   Аналогічна правова позиція щодо дублікатів документів  викладена у висновках щодо застосування норм права  в постанові  Великої  Палати Верховного суду від 14.11.2018 у справі № 161/3245/15-ц. 
Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що кредиторські вимоги АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» є обгрунтованими та підлягають визнанню на суму  117 899 317,91грн., а висновок господарського суду першої інстанції щодо відсутності доказів на підтвердження цих вимог не відповідає матеріалам справи  та зроблено з порушенням норм процесуального права. 
Інша частина кредиторських  вимог  в сумі 4374,17 грн визнанню не підлягає через їх необґрунтованість.
Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» підлягає задоволенню  частково.
Ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі № 905/1055/19 в частині розгляду грошових вимог АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» слід скасувати частково.   Прийняти в частині розгляду грошових вимог АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» нове рішення, яким заяву  АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» про визнання грошових вимог  в сумі 117 903 692,08 грн. задовольнити частково. Визнати грошові вимоги АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» до ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» , які підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» на суму 117 899 317,91грн.  – четверта черга, 3842,00 грн. – перша черга. У визнанні кредиторський вимог до боржника АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» на суму 4374,17 грн.-  відмовити.
    Щодо апеляційної скарги ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний  комбінат»   на ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі №905/1055/19, колегія суддів зазначає наступне.
30.07.2019 до господарського суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” з грошовими вимогами до боржника, за якою просить суд визнати грошові вимоги до боржника у розмірі 3488803332,11грн. та 3842,00грн. судового збору.
В обґрунтування кредиторських вимог, заявник посилається на наявність у боржника грошового зобов`язання  за договором купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р. в частині повернення отриманої попередньої оплати за товар, який не  було поставлено продавцем(боржником) відповідно до умов Договору.  
При цьому заявник зазначає, що 09.10.2017р. сторонами була підписана додаткова угода №17 до договору купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р., якою ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” підтвердив наявність існуючої заборгованості перед ПрАТ “ЄМЗ” за поставку металопродукції за вказаним договором на загальну суму 1246373449,83грн.
Також заявник звертає увагу, що 11.06.2018р. між  ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат”  та  ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” було підписано додаткову угоду №18 до договору купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р., якою, на думку кредитора, боржник підтвердив факт здійснення попередньої оплати ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” та невиконання з боку боржника своїх зобов`язань за вказаним договором купівлі-продажу з повернення попередньої оплати  в розмірі 3488803332,11грн., а також зазначає, що додатковою угодою №18 сторонами досягнуто згоди, що ПрАТ “Єнакіївський металургійний завод” повертає заявнику раніше перераховану попередню оплату за металопродукцію в розмірі 3488803332,11грн. у строк до 27.06.2019р.
В обгрунтування висновку про часткове задоволення зазначених вимог господарський суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі послався на те, що приймаючи до уваги розмір здійсненою ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” за договором купівлі-продажу  №15001232/985 від 12.08.2015р. передплати на  суму  3488803332,11грн., та враховуючи розмір поставленої ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” на користь ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” металопродукції за вказаним Договором (згідно з додатковою угодою №17 від 09.10.2017р. до договору купівлі-продажу  №15001232/985 від 12.08.2015р.) на суму 1246373449,83грн., розмір заборгованості боржника -  ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” перед кредитором - ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” з повернення попередньої оплати за товар, який не було поставлено становить 2242429882,28грн. (3488803332,11 - 1246373449,83).
При цьому суд зазначив, наступне:
-здійснення заявником на корить боржника передплати у розмірі 3488803322,11грн.  підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, з призначенням платежу “передплата згідно договору №15001232/985 від 12.08.2015р.”;
-          укладена 09.10.2017р додаткова угода №17 до договору №15001232/985 від 12.08.2015р,  . між ПрАТ ““Північний гірничо-збагачувальний комбінат” (покупець) та  ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” (постачальник) підтверджує виконанням постачальником своїх зобов`язань по договору №15001232/985 від 12.08.2015р. по постачанню металопродукції на загальну суму 1246373449,83грн., у т.ч. ПДВ; 
-          договір відступлення право вимоги від  05.04.2019р. між  Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод”, як первісним кредитором,  та новим кредитором - ПАТ“Краснодонвугілля” за зобов`язаннями  ПрАТ “Північний гірничо –збагачувальний комбінат” по договору №15001232/985 від 12.08.2015р. також підтверджує постачання металопродукції  ПАТ “Єнакієвський металургійний завод”  ПрАТ “Північний гірничо – збагачувальний комбінат” на загальну суму 1246373449,83грн. за договором  №15001232/985 від 12.08.2015р. та дійсність заборгованості  ПАТ “Північний гірничо – збагачувальний комбінат” на загальну суму 1246373449,83грн. за договором  №15001232/985 від 12.08.2015р  перед  Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” станом  на 05.04.2019р.
При цьому, суд відхилив  Додаткову угоду №18 від  11.06.2018р. до договору №15001232/985 від 12.08.2015р. укладену 11.07.2018р., оскільки:
- умови зазначеної Угоди містять відомості щодо перерахування  Покупцем Постачальнику за договором поставки грошових коштів у розмірі  3488803332,11грн. ;
- в додатковій угоді №18 від 11.06.2018р. відсутні відомості щодо виконання Постачальником ПАТ “Єнакієвський металургійний завод” своїх зобов`язань за договором №15001232/985 від 12.08.2015р. з постачання металопродукції  Покупцю станом на дату підписання Додаткової угоди №17 від 09.10.2017р.  на загальну суму 1246373449,83грн.;
- додаткова  угода №18 до договору №15001232/985 від 12.08.2015р. укладена 11.06.2018р.;
-          раніше - 09.10.2017р. сторонами  укладена Додаткова угода №17 до договору №15001232/985 від 12.08.2015р., в якій зазначено, що у зв`язку з виконанням Постачальником - ПАТ “Єнакієвський металургійний завод” своїх зобов`язань  за договором № 15001232/985 від 12.08.2015р. по постачанню металопродукції Покупцю - ПАТ “Північний гірничо – збагачувальний комбінат” станом на дату підписання даної Додаткової угоди, Покупець -  має перед Постачальником зобов`язання зі сплати грошових коштів за постачання металопродукції на загальну суму 1246373449,83грн.  з урахуванням ПДВ (п.1 Додаткової угоди №17  від 09.10.2017р. до договору № 15001232/985 від 12.08.2015р.);
-  наявність встановленого сторонами за договором поставки №15001232/985 від 12.08.2015р несплаченого боргу ПАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” в додатковій угоді №17  від 09.10.2017р. перед ПАТ “Єнакієвський металургійний завод”  у розмірі 1246373449,83грн. підтверджується і станом на 05.04.2019р.  договором про відступлення право вимоги № 934 від 05.04.2019р., за яким ПАТ “Єнакієвський металургійний завод” - “Первісний кредитор”  05.04.2019р.    відступив  ПАТ “Краснодонвугілля” - “Новий кредитор” право вимоги –  вимагати від боржника - ПАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” виконання зобов`язань по основному договору (договір №15001232/985 від 12.08.2015р., який укладений між первісний кредитором та боржником)  частково в сумі 1246373449,83грн. з ПДВ.;
-          відступлення право вимоги 05.04.2019р. Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод”, як первісним кредитором, новому кредитору - ПАТ“Краснодонвугілля” за зобов`язаннями  ПрАТ “Північний гірничо –збагачувальний комбінат” по договору №15001232/985 від 12.08.2015р., підтверджує відсутність у ПАТ “Північний гірничо – збагачувальний комбінат” грошових зобов`язань перед ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод”, (як кредитор зазначає у додаткових поясненнях від 27.11.2019р. №6610/12) з повернення попередньої оплати, та не спростовує постачання металопродукції  ПАТ “Єнакієвський металургійний завод”  ПАТ “Північний гірничо – збагачувальний комбінат” на загальну суму 1246373449,83грн. за договором  №15001232/985 від 12.08.2015р.
В обгрунтування апеляційної скарги Приватне акціонерне товариство “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” посилається  на те, що суд першої інстанції дійшов суперечливих висновків  в частині відмови  у визнанні  кредиторських вимог на суму  1 246373449 грн.,оскільки кредитором  до матеріалів справи було долучено  належні та допустимі докази, у тому числі додаткові пояснення, які в повній мірі підтверджують заявлені кредиторські вимоги на суму  3 488803332,11 грн. та  які судом першої інстанції неправомірно не було прийнято до уваги.
Зокрема скаржник зазначає, що перерахування ним боржнику на виконання умов договору купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р. попередньої оплати в сумі 3 488803332,11 грн. підтверджується належнимм чином завіреними  ПАТ «ПУМБ» копіями платіжних доручень в кількості 133 шт., що містяться у матеріалах справи, в той час як боржник свої зобов`язання з поставки товару на зазначену суму на час подання Приватним акціонерним товариством “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” заяви з грошовими вимогами кредитора не виконав.
В процесі виконання умов Договору  купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р. сторонами була укладена додаткова угода № 17 від 09.10.2017, якою    
покупець -ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” підтвердив наявність існуючої заборгованості перед продавцем - ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» з оплати поставленого за Договором товару на суму  1 246373449,83 грн., сторони дійшли згоди  щодо відстрочення її сплати до 31.12.2019 р. та  в подальшому зазначена заборгованість була відступлена новому кредитору – ПрАТ «Краснодонвугілля»  за договором відступлення права вимоги № 934 від 05.04.2019 р.
Разом з тим, додатковою угодою № 18 від 11.06.2018  сторонами узгоджена сума існуючої заборгованості постачальника ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» перед постачальником ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” з повернення  попередньої оплати, сплаченої покупцем на виконання умов договору купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р. за вищезгаданими платіжними дорученнями.
Скаржник  наголошує, що судом першої інстанції не було  враховано додаткові пояснення  ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат”за вих. №  6610/12 від 27.11.2019, в яких наводились аргументи стосовно визначення заборгованості саме на підставі додаткової угоди № 18 від 11.06.2018 р.  та неможливість зарахування зустрічних вимог  за додатковою угодою № 17 від 09.10.2017 р. Зокрема скаржник зазначає, що  після підписання договору  про відступлення права вимоги  № 934 від 05.04.2019 ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” зобов`язаний сплатити заборгованість з оплати поставленого за  договором купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р. товару новому кредитору-ПрАТ «Краснодонвугілля», а обов`язок зі сплати вказаної заборгованості на користь первісного кредитора- ПрАТ «Єнакїївський металургійний завод» припинився.
Зважаючи на наведене, скаржник стверджує, що документальним підтвердженням  кредиторської заборгованості за  договором купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р. в частині повернення попередньої оплати в розмірі  3 488803332,11 грн. є саме додаткова угода № 18 від 11.06.2018 до зазначеного Договору купівлі-продажу та належним чином  завірені ПАТ «ПУМБ» копії платіжних доручень у кількості  133 шт., які надано до заяви з грошовими вимогами до боржника.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, зважаючи на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2015р. між Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод” (постачальник) та Приватним акціонерним товариством “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” (покупець) укладено договір купівлі-продажу №15001232/985 (з урахуванням укладених до нього додаткових угод).
Згідно з п.1.1 даного Договору постачальник зобов`язується передати, а покупець – прийняти і сплатити  продукцію (далі – товар) на умовах, передбачених даним договором.
Кількість, номенклатура товару вказуються у специфікаціях до даного договору, які становлять його невід`ємну частину (п.2.1 Договору).
Поставка товару здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, вказані в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість упаковки, маркування та ніші витрати постачальника, пов`язані з постачанням товару (п.4.1 Договору).
Загальна сума Договору визначається як сумарна вартість товару, поставка якого здіснюється згідно доданих до нього специфікацій (п.4.2 Договору).
Розділом 5 Договору сторонами визначені умови розрахунків за договором. 
Даний договір вступає в силу  з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2016р. Закінчення строку дії даного договору не звільняє від виконання прийнятих на себе зобов`язань (у т.ч. гарантійних) по даному договору  (п.10.2 Договору). 
Між  ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод”  та  ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” до договору купівлі-продажу №15001232/985 укладені специфікації: №1 від 27.08.2015р., №2 від 28.08.2015р., №3 від 15.09.2015р., №4 від 24.09.2015р., №5 від 27.01.2016р., №6 від 04.04.2016р., №7 від 04.04.2016р., №10 від 27.04.2016р., №11 від04.05.2016р., №12 від 04.05.2016р., №13 від 219.05.2019р., №14 від 31.05.2016р., №15 від 16.06.2016р., №16 від 04.07.2016р., №17 від 01.08.2016р., №18 від 01.08.2016р., №19 від 01.08.2016р., №20 від 01.09.2016р., №21 від 01.09.2016р., №22 від 01.09.2016р., №23 від 01.09.2016р., №24 від 01.09.2016., №25 від 01.09.2016р., №26 від 26.09.2016р., №27 від 01.11.2016р., №28 від 28.11.2016р., №29 від 27.01.2017р., №30 від 15.03.2017р., №31 від 15.03.2017р., №32 від 15.03.2017р., №33 від 15.03.2017р. (з урахуванням нових редакцій специфікацій).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р. та укладених до нього специфікації, ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” здійснена 100% передоплата на користь боржника ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” за товар, що має бути поставлений боржником на користь заявника, у загальному розмірі 3488803322,11грн.
Здійснення заявником на користь боржника передоплати у розмірі 3488803322,11 грн.  підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, з призначенням платежу “передплата згідно з договором №15001232/985 від 12.08.2015р.” (т. 20 а.с. 121 -175, т. 21 а.с. 1-79).Останній платіж за передплатою здійснено заявником 16.06.2017 р. платіжним дорученням №  4500002959 від 16.06.2017 (т. 21 а.с. 78).
Також з матеріалів справи вбачається, що 09.10.2017р. між ПрАТ ““Північний гірничо-збагачувальний комбінат” (покупець) та ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” (постачальник) укладена додаткова угода №17 до договору №15001232/985 від 12.08.2015р., згідно якої:
1.Сторони підтверджують, що у зв`язку з виконанням постачальником своїх зобов`язань по договору №15001232/985 від 12.08.2015р. з постачання металопродукції (надалі – договір). Покупець станом на дату підписання даної додаткової угоди має перед постачальником зобов`язання з оплати грошових коштів за поставку металопродукції на загальну суму 1246373449,83грн., у т.ч. ПДВ (далі – ресурси).
3. Керуючись ст. 651 Цивільного кодексу України сторони досягли згоди про відстрочення оплати Покупцем металургійний завод”  ПАТ “Північний гірничо – збагачувальний комбінат” на загальну суму 1246373449,83грн. за договором  №15001232/985 від 12.08.2015р в строк до 30.04.2019р. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний  в Договорі. По узгодженню сторін допускаються інші форми розрахунків. які не заборонені діючим законодавством України.    
При цьому, матеріали справи також містять додаткову угоду №18 від 11.06.2018р. до договору №15001232/985 від 12.08.2015р., укладену між ПрАТ ““Північний гірничо-збагачувальний комбінат” (покупець) та ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” (постачальник), за якою:
1.сторони підтверджують, що у зв`язку з виконанням Покупцем своїх зобов`язань по оплаті по договору №15001232/985 від 12.08.2015р. з постачання металопродукції (далі – договір), Постачальник станом на дату підписання даної додаткової угоди має перед Покупцем зобов`язання з поставки металопродукції на загальну суму 3488803332,11грн.  (в т.ч. ПДВ 581467222,02грн.);
2. у зв`язку з неналежним виконанням Постачальником зобов`язань по постачанню ресурсів по договору, сторонами досягнута згода про повернення Постачальником раніше перерахованих покупцем по договору грошових коштів в розмірі 3488803332,11грн. (в т.ч. ПДВ 581467222,02грн.). Повернення вказаних грошових коштів Постачальником здійснюється на поточний рахунок покупця, за реквізитами, вказаними в Договорі не пізніше 27.06.2019р.
Також 05.12.2019р. заявником надано суду договір про відступлення права вимоги №934 від 05.04.2019р., укладений між ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” (первісний кредитор), ПрАТ “Краснодонвугілля” (новий кредитор) та ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” (боржник), за яким в порядку та на умовах, передбачених договором, Первісний кредитор відступив новому кредитору Право вимоги в сумі 1246373449,83грн. з ПДВ. (п.2.1 договору).
Згідно з п.1.1.1 Договору, право вимоги – право вимагати від боржника виконання зобов`язань по основному договору частково в сумі 1246373449,83грн. з ПДВ, яке відступається на підставі даного договору в сумі 1246373449,83грн. з ПДВ,яка вказана в предметі даного договору.
Основний договір – договір поставки №15001232/985 від 12.08.2015р, укладений між Первісним кредитором та Боржником (п.1.1.2 Договору).  
    Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
      До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
      Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України України  за договором поставки одна сторона – постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні –покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як зазначено вище, кредиторські вимоги ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат”  обґрунтовані перерахуванням кредитором(покупцем)  боржнику (продавцю) на виконання договору купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р. попередньої оплати в сумі 3488803332,11грн. та невиконанням останнім свого обов`язку з поставки товару на зазначену суму попередньої оплати, що зумовило  обов`язок з її повернення.
     Відповідно до частини другої  статті  693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
     Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що  умовою її застосування  є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання  зі своєчасного передання покупцю товару та в разі настання такої умови  покупець має право діяти альтернативно:або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.
      Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. 
       Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог  або заперечень.
Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
   Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
  Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
       Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України,  достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
      Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
     Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України,  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Надаючи оцінку  наявним у справі доказам, господарський суд першої інстанції правомірно дійшов наступних  висновків:
-          здійснення заявником на користь боржника передоплати у розмірі 3488803322,11грн.  підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, з призначенням платежу “передплата згідно з договором №15001232/985 від 12.08.2015р.”;
-          укладена 09.10.2017р додаткова угода №17 до договору №15001232/985 від 12.08.2015р,  між ПрАТ ““Північний гірничо-збагачувальний комбінат” (покупець) та  ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” (постачальник) підтверджує виконанням постачальником своїх зобов`язань за договором №15001232/985 від 12.08.2015р. з постачання металопродукції на загальну суму 1246373449,83грн., у т.ч. ПДВ, оскільки в ній сторони прямо підтвердили заборгованість  покупця з оплати поставленого за цим Договором товару на цю суму. При цьому колегія суддів зазначає, що передоплата була здійснена ПрАТ “Північний гірничо – збагачувальний комбінат” у період до 17.06.17 року до укладення сторонами додаткової угоди № 17 від 09.10.2017 р. до договору №15001232/985 від 12.08.2015р, № 17; 
-          договір відступлення право вимоги від  05.04.2019р. між  Приватним акціонерним товариством “Єнакієвський металургійний завод”, як первісним кредитором,  та новим кредитором - ПАТ“Краснодонвугілля” за зобов`язаннями  ПрАТ “Північний гірничо –збагачувальний комбінат” по договору №15001232/985 від 12.08.2015р. також підтверджує постачання металопродукції  ПАТ “Єнакієвський металургійний завод”  ПрАТ “Північний гірничо – збагачувальний комбінат” на загальну суму 1246373449,83грн. за договором  №15001232/985 від 12.08.2015р.;
При цьому колегія суддів апеляційної інстанції  наголошує, що кредитор -ПрАТ ““Північний гірничо-збагачувальний комбінат” підтверджує, в тому числі в апеляційній скарзі факт виконання боржником зобов`язань з поставки товару  за Договором купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р   на суму 1246373449,83грн., виникнення у нього  перед боржником заборгованості з оплати  цього товару,  уступку боржником зазначеної вимоги новому кредитору -ПАТ“Краснодонвугілля”  за договором  відступлення право вимоги від  05.04.2019р. та наявність відповідного обов`язку перед новим кредитором   
Суд першої їнстанцїї правомірно відхилив  як неналежний та недостовірний доказ Додаткову угоду №18 від  11.06.2018р. до договору №15001232/985 від 12.08.2015р. укладену 11.07.2018р., оскільки умови зазначеної Угоди містять відомості щодо перерахування Покупцем Постачальнику за Договором №15001232/985 від 12.08.2015р. попередньої оплати у розмірі  3488803332,11грн. та наявність у нього заборгованості з її повернення, в той час як в раніше укладеній  сторонами  до цього Договору Додатковій угоді №17 від 09.10.2017р.  сторони підтвердили виконання постачальником(боржником)   своїх зобов`язань  з  постачання товару на частину  отриманої попередньої оплати-на суму 1246373449,83грн. та наявність у покупця –кредитора заборгованості з його оплати, що відповідно до  положень ч. 2 статті 693 Цивільного кодексу  України виключає виникнення зобов`язання продавця з повернення попередньої оплати на суму вартості своєчасно поставленого товару -1246373449,83грн..При цьому в додатковій угоді №18 від  11.06.2018р. до договору №15001232/985 від 12.08.2015р. відсутні відомості щодо виконання Постачальником ПАТ “Єнакієвський металургійний завод” своїх зобов`язань за договором №15001232/985 від 12.08.2015р. з постачання металопродукції  Покупцю станом на дату підписання Додаткової угоди №17 від 09.10.2017р.  на загальну суму 1246373449,83грн.
Тобто в додатковій угоді №18 від  11.06.2018р. до договору №15001232/985 від 12.08.2015р. містяться  недостовірні відомості щодо  наявності  у боржника – Постачальника перед кредитором –Покупцем зобов`язання за Договором  купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р з повернення  попередньої оплати в сумі 1246373449,83грн., яке за будь-яких умов не могло виникнути за наявності підтверджених належними, допустимими ї достовірними  доказами та самими сторонами в Додатковій  угоді № 17 від 09.10.2017 обставин належного виконання боржником зобов`язань з поставки товару на зазначену суму та виникнення у кредитора через це  зобов`зання з його оплати.Здійснення  передоплати за Договором  на користь боржника  на суму бульшу ніж  3488803332,11грн. заявником не надано.
Зазначеним спростовуються доводи  апеляційної скарги що кредиторські вимоги підтверджуються в повному обсязі доданими до заяви з грошовими вимогами до боржника Додатковою угодою №18 від  11.06.2018р. до договору №15001232/985 від 12.08.2015р. та платіжними дорученнями на перерахування попередньої оплати.  
Отже, колегія суддів вважає обгрунтованими кредиторські вимоги ПрАТ “Північний гірничо – збагачувальний комбінат”  на суму 2242429882,28 грн.   
З огляду на те, що у боржника не виникало зобов`язання з повернення попередньої оплати в сумі 1246373449,83грн., на яку він своєчасно поставив товар  у відповідності до умов договору  купівлі-продажу №15001232/985 від 12.08.2015р, колегія суддів також  відхиляє як безпідставні  доводи  апеляційної скарги щодо наявності такого зобов`язання на час подання заяви  з кредиторськими вимогами через непроведення її зарахування  в порядку ст. 602 Цивільного кодексу України.   
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком  суду першої інстанції, що розмір заборгованості боржника -  ПрАТ “Єнакієвський металургійний завод” перед кредитором - ПрАТ “Північний гірничо-збагачувальний комбінат” за договором купівлі-продажу  №15001232/985 від 12.08.2015р.,  становить 2242429882,28 грн. та підлягає визнанню, а вимоги в частині 1 246 373 449,83 грн. визнанню не підлягають через їх необґрунтованість.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний  комбінат» слід залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019   по справі № 905/1055/19 в частині розгляду грошових вимог ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»- залишити без змін
Судові витрати за подання апеляційних скарг відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.
      Виходячи з наведеного та керуючись статтями 129,  269, 271,  275, 276, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -
                               
                                        ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» на ухвалу господарського суду Донецької області від 11.12.2019 та ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019  задовольнити частково.
Ухвалу господарського суду Донецької області від 11.12.2019 та ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019  по справі № 905/1055/19 в частині розгляду грошових вимог Маріупольського об`єднаного  управління Пенсійного фонду України  в Донецькій області змінити, виклавши в новій редакції.
Заяву Маріупольського об`єднаного  управління Пенсійного фонду України  в Донецькій області про визнання грошових вимог  в сумі 40 008 075,70 грн. задовольнити частково.  Визнати грошові вимоги Маріупольського об`єднаного  управління Пенсійного фонду України  в Донецькій області, які підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод»  на суму 35 219 566,30 грн. – четверта черга, 3842,00 грн. – перша черга. У визнанні кредиторських вимог до боржника Маріупольського об`єднаного  управління Пенсійного фонду України  в Донецькій області на суму 4 788   509,40 грн. – відмовити. 

2. Апеляційну скаргу ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний  комбінат» залишити без задоволення.
Ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019   по справі № 905/1055/19 в частині розгляду грошових вимог ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без змін.

3. Апеляційну скаргу АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» задовольнити частково.
Ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі № 905/1055/19 в частині розгляду грошових вимог АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» скасувати частково.   Прийняти в частині розгляду грошових вимог АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» нове рішення, яким заяву  АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» про визнання грошових вимог  в сумі 117 903 692,08 грн. задовольнити частково. Визнати грошові вимоги АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» до ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» , які підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» на суму 117 899 317,91грн.  – четверта черга, 3842,00 грн. – перша черга. У визнанні кредиторський вимог до боржника АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» на суму 4374,17 грн.-  відмовити

4. Апеляційну скаргу ПрАТ «Макіївський металургійний завод» задовольнити частково. 
Ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі № 905/1055/19 в частині розгляду грошових вимог ПрАТ «Макіївський металургійний завод» скасувати частково. Прийняти в частині розгляду грошових вимог ПрАТ «Макіївський металургійний завод» нове рішення, яким заяву  ПрАТ «Макіївський металургійний завод» про визнання грошових вимог  в сумі 875 806 202,62 грн. задовольнити частково.  Визнати грошові вимоги ПрАТ «Макіївський металургійний завод» до ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» , які підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» на суму 491 571 896,22 грн. – четверта черга, 3842,00 грн. – перша черга.  У визнанні кредиторських вимог до боржника  ПрАТ «Макіївський металургійний завод» на суму 384 234 306,40 грн. – відмовити.

5. Апеляційну  скаргу ТОВ «Гір-Інтернешнл» задовольнити.
Ухвалу господарського суду Донецької області від 18.12.2019 по справі № 905/1055/19 в частині розгляду грошових вимог ТОВ «Гір-Інтернешнл»  скасувати частково. Прийняти в частині розгляду грошових вимог ТОВ «Гір-Інтернешнл» нове рішення, яким заяву ТОВ «Гір-Інтернешнл» про визнання грошових вимог  в сумі 21 711 475,81 грн. задовольнити . Визнати грошові вимоги  ТОВ «Гір-Інтернешнл» до ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» , які підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів ПрАТ «Єнакієвський металургійний завод» на суму 21 711 475,81 грн.  – четверта черга, 3842,00 грн. – перша черга.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
        Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено   11.06.2020 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль