П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  683/1245/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Андрощук Є.М. 
          Суддя-доповідач:  Курко О. П. 

31 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Білої Л.М.  Гонтарука В. М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області лейтенанта поліції Левчунець Євгенії Вікторівни  на  рішення   Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області  від  30 травня 2019 року (м. Старокостянтинів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області лейтенанта поліції Левчунець Євгенії Вікторівни про  скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, 
В С Т А Н О В И В :
в травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області з позовом до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області лейтенанта поліції Левчунець Євгенії Вікторівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 травня 2019 року скасовано постанову серії НК №285592 від 05.05.2019 року інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Левчунець Євгенії Вікторівни про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП на ОСОБА_1 і закрито справу про адміністративне правопорушення. 
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 05.05.2019 року інспектором роти №2 Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Левчунець Є.В. винесено постанову серії НК №285592 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн за ч.1 ст.122 КУпАП. Згідно з постановою ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz с180, р.н. НОМЕР_1 на автодорозі М-12 "Стрий-Знам`янка" в населеному пункті Пирогівці, перевищив швидкість на 34 км за годину, рухаючись зі швидкістю 84 км/год, чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху.
Позивач стверджує, що на момент вимірювання швидкості приладом лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів "TruCam" на автодорозі М-12 "Стрий-Знам`янка" 285 км керував транспортним засобом не він, а його родич, який на відрізку автодороги 287 км - 293 км передав йому керування транспортним засобом. Поліцейський Левчунець Є.В. зупинила позивача на 293 км зазначеної автодороги та склала постанову про накладення адміністративного стягнення.
Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач  звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП відповідачем належним чином не доведена.
Колегія суддів  не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена через своїх робітників притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, до кола яких входить і керування транспортним засобом за відсутності відповідних дозвільних документів.
Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача.          
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.  
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, а саме, за перевищення швидкості в межах населеного пункту.
Так, в матеріалах справи наявний відеозапис, здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 №ТС000691, на якому зафіксовано, що транспортний засіб "Mercedes-Benz", д.н.з. НОМЕР_1 рухався  з перевищенням дозволеної швидкості, а саме зі швидкістю 84 км-год.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що це не він керував транспортним засобом під час фіксації вищезазначеного правопорушення, оскільки як вбачається з пояснень відповідача, доданих до відзиву на позовну заяву, з моменту вимоги про зупинку транспортного засобу до повної  його зупинки після переслідування, з автомобіля ніхто не виходив. 
При цьому, апеляційний суд вважає безпідставними доводи суду першої інстанції, що копія довіреності, яка надійшла разом з відзивом, не відповідає вимогам до документа, що підтверджує повноваження представника, а тому не є документом, який підтверджує повноваження Мельник-Кірієнко А.П. як представника відповідача. 
Як вбачається з матеріалів справи, до відзиву на позовну заяву відповідачем було додано: копія пояснення інспектора Левчунець Є.В., засвідчена підписом Мельник-Кірієнко А.П.; копія довіреності, видана начальником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, засвідчена начальником СПЗ УПП в Хмельницькій області; диск DVD-R у конверті, засвідченому печаткою "Для довідок" УПП в Хмельницькій області; роздруківка, засвідчена підписом Мельник-Кірієнко А.П.
Апеляційний суд зазначає, що відзив на позовну заяву підписаний саме відповідачем - інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області лейтенанта поліції Левчунець Є.В.
До того ж, відповідно до долученої до відзиву на позовну заяву копії довіреності від 210/41/3/01-2019 від 08.01.2019 року представника  Мельник-Кірієнко А.П. Департаментом патрульної поліції уповноважено, серед іншого, представляти та/або захищати права та законні інтереси довірителя і його структурних підрозділів, територіальних (відокремлених) підрозділів (у тому числі Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції) та інтереси посадових осіб довірителя в усіх судах (усіх судах загальної юрисдикції всіх інстанцій, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів") при розгляді …….. адміністративних справ, з усіма правами, які надані чинним законодавством позивачу, відповідачу, третій особі, у тому числі з правом підписувати (завіряти), подавати та отримувати будь-які документи та копії документів. Також уповноважено від імені довірителя оскаржувати в апеляційному та касаційному порядках рішення, постанови й ухвали суду тощо. Довіреність дійсна до 31 грудня 2019 року.
Судова колегія враховує, що копія наведеної довіреності, засвідчена згідно вимог до оформлення копій документів, визначених пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 ороку № 55), а також пунктами 76, 77 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1242.
Відмітка про засвідчення копії довіреності містить усі необхідні реквізити, а саме: складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища.
Таким чином, Мельник -Кірієнко А . П . як представник Департаменту патрульної поліції мала право завіряти документи від імені Департаменту патрульної поліції, управління та його посадових осіб, у томі числі копії довіреності.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 527/363/18.
Також, колегія суддів вважає, безпідставними доводи суду першої інстанції, що інформація на доданому до відзиву диску DVD-R не є оригіналом електронного доказу, а також не відповідає вимогам ст.99 КАС України щодо засвідчення копії електронного доказу, з огляду на наступне.
Відповідно до приписів ч.2 ст.99 КАС України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".
Згідно ч. 2 ст. 18 КАС України позовні та інші заяви, скарги та інші визначені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в день надходження документів.
Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції. (ч. 4 ст. 18 КАС України)
Разом з тим, станом на сьогоднішній день, ЄСІТС не функціонує, про що зазначено у п.15 Розділі VII "Перехідні положення" КАС України.
Отже, відповідач позбавлений можливості виконати вимоги ст. 99 КАС України стосовно завірення копії електронного доказу.
DVD-R на даний момент є речовим доказом, який був доданий до справи у запакованому та проштампованому конверті із підписом посадової особи - начальника сектору правового забезпечення управління патрульної поліції в Хмельницькій області капітана поліції Мельник-Кірієнко А.П.
Стосовно посилання суду першої інстанції на порушення відповідачем вимог ч. 3, 4, ст.162 КАС України, апеляційний суд враховує наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відзиву на вказаний позов присвоєно вихідний номер документації № 10578/41/18/2019. За цим номером відповідачем було направлено 27.05.2019 року один екземпляр відзиву на адресу суду першої інстанції, а інший екземпляр був відправлений 28.05.2019 року на адресу позивача із присвоєнням номеру рекомендованих відправлень № 2900800889519. У відповідності до інформації на офіційному сайті Укрпошти, поштова кореспонденція під номером № НОМЕР_2 надійшла адресату 29.05.2019 року (Додаток № 2 відзиву на позовну заяву).
Тобто, на момент відправлення відзиву на адресу суду першої інстанції у розпорядження відповідача не було підтвердження надсилання відзиву позивачу.
Проте суд першої інстанції, не маючи підтвердження надсилання відзиву відповідачем до позивача, не з`ясувавши всі обставини цього ж дня 30.05.2019 року, коли було призначено перше засідання прийняв рішення. 
Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відтак, всупереч ч. 4 ст. 9 КАС України, суд не вжив усіх необхідних заходів для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування з власної ініціативи доказів надсилання відповідачем відзиву для позивача.
За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Суд першої інстанції не дав належної оцінки всім вищевикладеним обставинам та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.  

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області лейтенанта поліції Левчунець Євгенії Вікторівни задовольнити  повністю.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 травня 2019 року - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .      
Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.  
Постанова суду складена в повному обсязі  31 березня 2020 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Гонтарук В. М.