Постанова
Іменем України
 
24 березня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 592/5741/18-ц
провадження № 61-8248св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КСК Суми», 
треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бирченко Лариса Леонідівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року у складі судді Котенко О. А. та постанову Сумського апеляційного суду від 21 березня 2019 року у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Кононенко О. Ю., Левченко Т. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КСК Суми», треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л. Л. про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 червня 2008 року між               ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладена кредитна угода за № 290 та договір про надання траншу за № S071.0003179.290, відповідно до умов якого останньому надані грошові кошти у вигляді траншу в розмірі 340 000,00 дол. США на придбання нерухомого майна, строком до 25 червня 2018 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,80 % річних. Із метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, 24 червня 2008 року між ВАТ Банк «РНС» та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки № 290 М, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л. Л., згідно з яким в іпотеку банку передано нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретинівка (літ. «Б» - конюшня, з/бетон; літ «Ж» - навіс, мет. кол.; літ. «Л» - навіс), загальною площею           1 725,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення             від 31 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л. Л. за № 1068. Надалі за договорами купівлі-продажу прав вимоги від 08 лютого 2018 року ПАТ Банк «ТРАСТ» відступив                ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» права вимоги до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за кредитною угодою від 23 червня 2008 року за № 290 та за іпотечним договором від 24 червня 2008 року за № 290 М, яке, в свою чергу, 13 лютого               2018 року передало ТОВ «КСК Суми» права вимоги за вказаною кредитною угодою, а також права за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ Банк «ТРАСТ». Разом з тим вказане нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 24 червня 2008 року за № 290 М, придбано ним та ОСОБА_2 під час шлюбу, тому під час укладення застереження, яке міститься у 6.3 вказаного іпотечного договору щодо права іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі цього договору, від нього вимагалось надання окремої нотаріально посвідченої згоди, як другого з подружжя. Отже, оскільки такої окремої згоди, як чоловіка іпотекодавця на іпотечне застереження ним надано не було, вказане застереження є недійсним.
 
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в пункті 6.3 статті 6 іпотечного договору № 290 М.
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у заяві нотаріусу, ОСОБА_1 надав згоду своїй дружині ОСОБА_2 на одержання кредиту в ВАТ Банк «Роздрібний Необмежений Сервіс» та передачу в іпотеку належного їй на праві власності нежилого приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретинівка (літ. «Б» - конюшня, з/бетон; літ «Ж» - навіс, мет. кол.; літ. «Л» - навіс), загальною площею 1 725,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбаної в зареєстрованому шлюбі. У заяві зазначено, що ОСОБА_1 із умовами кредитного та іпотечного договору ознайомлений. Справжність підпису ОСОБА_1 на цій заяві посвідчена 24 червня 2008 року приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л. Л. за реєстровим № 2264. Закон України «Про іпотеку», який діяв в редакції на час укладання іпотечного договору, і на цей час не передбачає, що повинна бути окрема згода другого з подружжя на включення до договору іпотеки відповідного застереження про передачу іпотекодержателю предмета іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Аргументи позивача спростовуються аналізом норм законодавства про іпотеку та вчинення нотаріальних дій. Отже, іпотечний договір від 24 червня      2008 року № 290М відповідає всім чинним на час його укладання нормам законодавства, укладений зі згоди ОСОБА_1 , у тому числі і щодо підстав і порядку позасудового врегулювання заборгованості, що викладено в пункті 6.3 статті 6 іпотечного договору.
 
Постановою Сумського апеляційного суду від 21 березня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що іпотечний договір відповідає чинним на час його укладення нормам законодавства, ураховуючи також і обставини того, що він укладений зі згоди    ОСОБА_1 , у тому числі, і щодо підстав і порядку позасудового врегулювання заборгованості, визначеному у пункті 6.3 цього іпотечного договору.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (вказане задоволення вимог може відбуватися шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені третій особі або шляхом набуття на предмет іпотеки права власності), що включене до договору іпотеки за своєю правовою природою є окремим договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто має даватися нотаріально посвідчена згода другого з подружжя і на укладення договору іпотеки і на включення до нього застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку. У разі відсутності цієї згоди вказане застереження визнається недійсним. ОСОБА_4 подано до Ковпаківського районного суду м. Суми позовну заяву до ПАТ Банк «Траст», треті особи: ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» та КСК «Суми» про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 08 лютого 2018 року, укладеного між ПАТ Банк «Траст» та ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» поза межами дії договору поруки та в порушення визначених сторонами способів задоволення вимог іпотекодержателя. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 pоку у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи за позовом ОСОБА_2 , відмовлено, що є незаконним, оскільки залежно від прийняття рішення у новому позові про визнання недійсним договору відступлення права вимоги можна об`єктивно вирішити його похідні позовні вимоги про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя щодо КСК «Суми», що має безпосереднє значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення у цій справі. Узагальнення судової практики проводиться Верховним Судом для забезпечення єдності судової практики судами України. Така судова практика зі створенням нового Верховного Суду формується не на порожньому місці, і тому ніяким чином судді не можуть оминати ті правові позиції, які були висловлені Верховним Судом України та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. 
 
У жовтні 2019 року ТОВ «КСК Суми»подало відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що іпотечний договір відповідає всім чинним на час його укладення нормам законодавства та укладений зі згоди скаржника, у тому числі і щодо підстав та порядку позасудового врегулювання заборгованості. Заявник неправильно сприймає правову природу та наслідки відступлення прав кредитора/ іпотекодержателя за іпотечним договором і помилково ототожнює заміну сторони у зобов`язанні із способом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання заборгованості за іпотечним договором.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Обставини встановлені судами
 
08 липня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб.
 
23 червня 2008 року між ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладена кредитна угода      № 290 та договір про надання траншу № S071.0003179.290, відповідно до умов якого останньому надані грошові кошти у сумі 340 000,00 дол. США строком до 25 червня 2018 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 15,80 % річних.
 
Із метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, 24 червня 2008 року між ВАТ Банк «Роздрібний Необмежений Сервіс», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки № 290 М, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л. Л., згідно з яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретинівка (літ. «Б» - конюшня, з/бетон; літ. «Ж» - навіс, мет. кол.; літ. «Л» - навіс), загальною площею 1 725,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31 березня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л. Л. за № 1068.
 
У пункті 6.3 вказаного іпотечного договору сторони визначили застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що надає іпотекодержателю право в порядку позасудового регулювання спору звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі даного договору в один із таких способів: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання; шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
 
Нотаріально посвідченою заявою від 24 червня 2008 року, ОСОБА_1 надав згоду своїй дружині ОСОБА_2 на одержання кредиту в ВАТ Банк «Роздрібний Необмежений Сервіс» та на передачу в іпотеку належного їй на праві власності нежилого приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретинівка (літ. «Б» - конюшня, з/бетон; літ. «Ж» - навіс, мет. кол.; літ. «Л» - навіс), загальною площею 1 725,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбаного ними в зареєстрованому шлюбі.
 
Відповідно до договорів про відступлення прав вимоги від 08 лютого 2018 року         ПАТ Банк «ТРАСТ» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» права вимоги до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , у тому числі за кредитною угодою                    від 23 червня 2008 року № 290 та за договором про надання траншу від 23 червня 2008 року № S071.0003179.290,а також за іпотечним договором № 290 М, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бирченко Л. Л., укладеним між первісним іпотекодержателем ВАТ Банк «РНС», правонаступником якого є ПАТ Банк «ТРАСТ», та ОСОБА_2 
 
ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» передало ТОВ «КСК Суми» права вимоги за вказаною кредитноюугодою на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 13 лютого 2018 року, а також права за іпотечним договором                від 24 червня 2008 року № 290 М, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ Банк «ТРАСТ» на підставі договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором               від 13 лютого 2018 року.
 
Листом від 15 лютого 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Стратег» повідомило ОСОБА_2 про відступлення прав вимоги за кредитною угодою та іпотечним договором ТОВ «КСК Суми».
 
19 лютого 2018 року ТОВ «КСК Суми» направило ОСОБА_4 повідомлення-вимогу про порушення основного зобов`язання з вимогою у тридцятиденний строк здійснити погашення заборгованості за кредитною угодою від 23 червня 2008 року № 290 та роз`яснило, що у випадку невиконання вимог нового кредитора у встановлений строк товариство зверне стягнення на предмет іпотеки у встановленому законом і іпотечним договором порядку - шляхом передачі прававласності на вказаний вище предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання.
 
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 повідомлення-вимоги про порушення основного зобов`язання, ТОВ «КСК Суми» звернуло стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретенівка (літ. «Б» - конюшня, з/бетон; літ. «Ж» - навіс, мет. кол.; літ. «Л» - навіс), загальною площею 1 725,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом передачі права власності в рахунок виконання основного зобов`язання, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 квітня 2018 року за № 119385629 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1522217859101).
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. 
 
Згідно зі статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є  предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. 
 
Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.
 
Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
 
За змістом частини першої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
 
Згідно з положеннями статей 626-628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
У статті 60 СК Українизакріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
 
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК Україниспіввласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
 
Згідно з частиною третьою статті 65 СК Українидля укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
 
Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК Україниправочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку, що ОСОБА_2 надала згоду на укладення іпотечного договору, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі, а сторони іпотечного договору узгодили всі істотні умови договору, у тому числі узгодили питання щодо позасудового врегулювання спору шляхом передачі права власності на предмет іпотеки іпотекодержателю, тому підстав для визнання недійсним іпотечного договору в частині, що стосується іпотечного застереження, умови якого викладені у пункті 6.3 іпотечного договору, за наявності окремої заяви одного із подружжя - ОСОБА_1 про надання згоди на передачу нежилого приміщення, раніше буд. б/н, селище Веретенівка (літ. «Б» - конюшня, з/бетон; літ. «Ж» - навіс, мет. кол.; літ. «Л» - навіс), загальною площею 1 725,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в іпотеку, немає. 
 
Згода ОСОБА_1 не містить будь-яких обмежень щодо включення до договору іпотеки іпотечного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а отже, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, недійсним.
 
Сторони іпотечного договору між собою, відповідно до його умов, серед іншого, узгодили іпотечне застереження та випадки порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому за наявності нотаріально посвідченої згоди другого з подружжя на передачу майна в іпотеку, відсутні підстави для визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки закон не вимагає окремої згоди другого з подружжя на включення до умов договору іпотеки підстав для досудового врегулювання спору. 
 
Посилання заявника на неврахування судами правової позиції Верховного Суду України, викладеної в узагальненні судової практики про застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку, як заставу нерухомого майна за 2015 рік, є безпідставними, оскільки узагальнення судової практики не відноситься до визначеного статтею 10 ЦПК України законодавства, відповідно до якого суд вирішує справи.
 
Доводи заявника про незаконність відмови суду зупинити провадження у цій справі до розгляду позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від 08 лютого 2018 року, укладеного між ПАТ Банк «Траст» та ТОВ «Фінансова компанія «Стратег», не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки від наслідків розгляду справи № 592/18578/18 не залежить прийняття рішення у цій цивільній справі. Справи мають різні предмети спору та жодним чином не є пов`язаними.
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
 
Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2018 року та постанову Сумського апеляційного суду від 21 березня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
 
                                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                              Г. І. Усик