ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 р.	Справа № 520/13902/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради  на рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року (суддя Сліденко А.В.; м. Харків) по справі № 520/13902/19
за позовом ОСОБА_1        
до Харківської міської ради                         
про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської міської ради (далі за текстом також - відповідач, ХМР), в якому просив суд: визнати незаконним рішення Харківської міської ради №1297/18 від 28.11.2018 р. в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража; зобов`язати Харківську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража, згідно з графічними матеріалами, поданими разом з заявою від 18.10.2018р.
Позов обґрунтовано тим, що спірне рішення прийнято відповідачем за відсутності визначених законом підстав. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати рішення Харківської міської ради №1297/18 від 28.11.2018р. в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража за зверненням від 18.10.2018р.
          Зобов`язано Харківську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2018р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража з урахуванням висновків суду по даній справі.
Позов у решті вимог - залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що31.08.2018 на офіційному сайті Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України було опубліковано інформацію про те, що вступ в дію нового ДБН «Планування і забудова територій» не зупиняється. В зазначеній статті відсутня будь-яка інформація щодо зупинення дії Наказу Мінрегіону від 23.04.2018 № 100 «Про затвердження ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій», в тому числі і інформація про затвердження Мінрегіоном наказу про зупинення дії свого наказу від 23.04.2018 № 100.Крім того, 20.09.2018 Мінрегіон на офіційному сайті інформує про введення в дію вказаних ДБН та надає роз`яснення щодо узгодження проектів будівництва з новим ДБН щодо планування та забудови територій, який вступив у дію з 01.09.2018. Також Департаментом територіального контролю Харківської міської ради було отримано лист Мінрегіону № 7/14.4/11395-18 від 24.10.2018 в якому зазначено, що зупинення дії самого наказу не зупиняє набрання чинності ДБН Б.2.2-12:2018, оскільки згідно із ч. 8 ст. 10 Закону України «Про будівельні норми» набрання чинності зареєстрованими державними та галузевими будівельними нормами  пов`язане не з дією наказу, якими вони затверджуються, а з опублікуванням в офіційному друкованому виданні суб`єкта нормування. З огляду на зазначене, апелянт вважає, що Харківською міською радою прийнято рішення на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Розгляд справи проведено за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги слідує, що відповідач фактично оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, тому оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 06.07.2018р. позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач має статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1 від 07.06.2017р.
18.10.2018р. ОСОБА_1 звернувся до відповідача з приводу надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,01га (розміром 5м*20м) по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража, що визнається сторонами у справі.
Листом від 16.11.2018р. Управління містобудування та архітектури за дорученням Харківської міської ради повідомило заявника, що за результатами розгляду листа буде підготовлено проект рішення Харківської міської ради.
20.11.2018р. заступником начальника Управління містобудування та архітектури -  заступником головного архітектора міста були складені пропозиції №8837/0/27-18, де з посиланням на: 1) Генеральний план м. Харкова (затверджений рішенням Харківської міської ради від 23.06.2004р. №89/04 із змінами та доповненнями згідно з рішенням від 27.02.2013р.; 2) план зонування території (зонінг) міста Харкова (затверджений рішенням Харківської міської ради від 27.02.2013р. №1024/13 із змінами та доповненнями згідно з рішенням від 26.10.2016р. №396/16); 3)  п.10.8.2 і п.10.8.3 Державних будівельних норм Б.2-12:2018 "Планування і забудова територій"  було зазначено, що перешкодою у наданні дозволу є обставини розташування земельної ділянки у зоні багатоквартирної забудови. 
За результатами розгляду звернення позивача, відповідачем прийнято рішення №1297/18 від 28.11.2018р., пунктом 2 додатку 2 якого відмовлено заявнику, ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» п. 10.8.2, п. 10.8.3.  (а.с. 11)
Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на момент прийняття Міською радою оскаржуваного рішення від 28.11.2018 р. дія ДБН Б.2.2-12:2018 була зупинена ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.08.2018р. по справі №826/13433/18.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Статтею 40 ЗК України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.
Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави колегії суддів дійти висновку, що  Земельним кодексом України  визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від  18 жовтня 2018 року у справі №813/481/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №527/43/17, від 25 лютого 2019 року у справі №347/964/17 та від 22 квітня 2019 року у справі №263/16221/17.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» п. 10.8.2, п. 10.8.3..
З даного приводу колегія суддів зазначає, що згідно ст. 1 Закону України "Про будівельні норми", будівельні норми - затверджений суб`єктом нормування підзаконний нормативний акт технічного характеру, що містить обов`язкові вимоги у сфері будівництва, містобудування та архітектури.
Відповідно до ч.1, ч.8 ст.10 Закону України «Про будівельні норми» розроблення, затвердження, внесення змін до державних будівельних норм та визнання їх такими, що втратили чинність, здійснюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері будівництва.
Зареєстровані державні та галузеві будівельні норми, зміни до них набирають чинності не раніше ніж через 90 днів з дня їх опублікування в офіційному друкованому виданні відповідного суб`єкта нормування.
ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» були затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.04.2018 року №100 «Про затвердження ДБН Б.2.2-12:2018», згідно якого вказані ДБН набирають чинності з першого числа місяця, що настає через 90 днів з дня їх опублікування в офіційному друкованому виданні Міністерства «Інформаційний бюлетень Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України».
29.05.2018 року ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» було опубліковано в Інформаційному бюлетені Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №5/2018, а тому датою набрання їх чинності є 01.09.2018 року.
Разом з тим, вищевказаний наказ був оскаржений у судовому порядку та ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2018 у справі №826/13433/18 забезпечено позов шляхом зупинення його дії. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2018 вищевказана ухвала залишена без змін.
На виконання вказаної ухвали, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.08.2018 року №228 було зупинено дію наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.04.2018 року №100 «Про затвердження ДБН 5.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій».
Таким чином, з 27.08.2018 дія наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.04.2018 року №100 "Про затвердження ДБН Б.2.2-12:2018 "Планування і забудова територій" зупинена у зв`язку із забезпеченням позову у справі №826/13433/18, а ДБН Б.2.2-12:2018 "Планування і забудова територій" - залишився не введеним в дію.
У подальшому, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 у справі №826/13433/18 наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.04.2018 №100 "Про затвердження ДБН Б.2.2-12:2018 "Планування і забудова територій" визнано протиправним та нечинним.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2019 на стадії відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України на вказане рішення суду було зупинено його дію.
Проте, ухвала про забезпечення позову у справі не втратила чинності і діяла до набрання рішенням по справі законної сили.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2019 у вказаній справі прийнято відмову ТОВ "Старонаводницький парк" від адміністративного позову. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 в частині задоволення адміністративного позову ТОВ "Старонаводницький парк" визнано нечинним, а провадження у справі за адміністративним позовом ТОВ "Старонаводницький парк" до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, за участю третіх осіб - Державного підприємства "Укрархбудінформ" та ДП "Український державний науково-дослідний інститут проектування міст "Дніпромісто" ім.Ю.М. Білоконя", про визнання протиправним та нечинним наказу - закрито.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2019 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 скасовано. Прийнято нове рішення, яким адміністративний позов ПрАТ "Фірма "Хмельницькбуд" задоволено. Визнано наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 23.04.2018 №100 "Про затвердження ДБН Б.2.2-12:2018 "Планування і забудова територій" протиправним та нечинним.
З урахуванням викладеного, починаючи з 27.08.2018 по 13.06.2019 дію ДБН Б.2.2-12:2018 було зупинено, а з 13.06.2019 відповідний наказ про їх затвердження скасовано, внаслідок чого такий втратив чинність.
Таким чином, станом на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 28.11.2018 р, ДБН Б.2.2-12:2018 не були чинними і не могли застосовуватися відповідачем в якості підстави для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Відповідно, посилання в оскарженому рішенні на обставини недотримання вимог ДБН Б.2.2-12:2018 є безпідставним, а відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою за даними підставами неправомірною.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, всупереч наведеним положенням, відповідач не довів правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправним і скасування рішення Харківської міської ради №1297/18 від 28.11.2018р. в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража за зверненням від 18.10.2018р.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Харківської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.10.2018р. про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального гаража з урахуванням висновків суду по даній справі, оскільки це є належним способом захисту порушеного права позивача у спірних правовідносинах.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.08.2018 по справі № 815/1666/17, від 04.02.2019 по справі № 823/1121/216, від 07.02.2019 по справі № 814/702/17, від 05.03.2019 по справі № 2040/6320/18.
Виходячи з вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 року по справі № 520/13902/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  21.04.2020 року