ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 р.	Справа № 480/5393/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Сіренко О.І. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Осіпова, м. Суми  по справі № 480/5393/19
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Головного територіального управління юстиції у Сумській області              
          про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Сумській області, в якому просив суд: визнати протиправною та скасувати реєстраційну дію державного реєстратора Немченко Олени Іванівни Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області від 16.01.2014 року №26241750000002132, проведену відносно позивача у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про включення відомостей про фізичну особу - підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу.
Не погодившись з  ухвалою суду  першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.  
В  обґрунтування    вимог    апеляційної  скарги   позивач посилається   на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. 
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, докази пропуску строку звернення до суду визнані судом неповажними та запропоновано позивачу надати інші підстави для поновлення строку звернення до суду.
09.01.2019 року позивач надіслав суду заяву, в якій зазначив, що ним надані усі докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду, а тому просив відкрити провадження у справі.
Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу, виходив з того, що ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року докази пропуску строку звернення до суду визнані судом неповажними, інших доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду в заяві від 09.01.2019 року позивач не надав. Таким чином, зазначені судом недоліки позовної заяви позивачем не усунуто.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані ст.122 КАС України.
Так, згідно ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У частині 3 цієї статті зазначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно п. 1 ч. 4. ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про повернення позовної заяви за результатами її перегляду та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву (ч. 7 ст. 169 КАС України).
Як свідчать матеріали справи позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у Сумській області, в якому просив суд:  визнати протиправною та скасувати реєстраційну дію державного реєстратора Немченко Олени Іванівни Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області від 16.01.2014 року №26241750000002132, проведену відносно позивача у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про включення відомостей про фізичну особу - підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію вважається недійсним.
В позовній заяві позивач також просив поновити строк звернення до суду як пропущений з поважних причин, посилаючись на те, що 06 грудня 2018 року з Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за № 24137124 йому стало відомо про те, що державним реєстратором Немченко О.І. Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області була проведена реєстраційна дія від 16.01.2014 року №26241750000002132 про включення відомостей про фізичну особу підприємця з відміткою про те, що свідоцтво про її державну реєстрацію, вважається недійсним.
В якості поважної причини пропуску строку звернення до суду із цим позовом він зазначив, що намагався врегулювати спір у лютому-березні 2019 року шляхом звернення зі скаргами до Міністерства юстиції України.
Також, ОСОБА_1 зазначив, що строк звернення до суду ним пропущено внаслідок хвороби його батька, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № НОМЕР_1 за період з 23.05.2019 року до 03.06.2019 року.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, докази пропуску строку звернення до суду визнані судом неповажними та запропоновано позивачу надати інші підстави для поновлення строку звернення до суду. Позивачу було надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. 
У зазначеній ухвалі суд першої інстанції вказав на те, що з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №226104 не вбачається, що батько позивача потребує постійного стороннього догляду внаслідок його діагнозу. Доказів проживання позивача разом з батьком в с. Гребеніківка Тростянецького району до суду не подано. Щодо посилань ОСОБА_1 на написання ним скарг до Міністерства юстиції України як на підставу поважності пропуску ним строку звернення до суду, суд першої інстанції вказав на те, що остання відповідь на його скаргу датована 15.03.2019р. та направлена йому 29.03.2019р., що вбачається з відповідного поштового конверту.  
Копію зазначеної ухвали позивач отримав 28.12.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 9). 
09.01.2019 року на адресу суду поштою надійшла заява позивача від 08.01.2020 року (що підтверджується штампом суду про отримання  із позначкою "поштою"), в якій він зазначив, що ним надані усі докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду, а тому просив відкрити провадження у справі. Вказав на те, що хоча із виписки з медичної карти стаціонарного хворого №226104 не вбачається, що його батько потребує постійного стороннього догляду внаслідок його діагнозу, це не означає, що він повинен був залишити без турботи хворого на епілепсію батька. Крім того зазначив, що через оскаржувану реєстраційну дію податкова служба нараховує йому соціальний внесок як підприємцю і він змушений оскаржувати рішення-повідомлення податкової служби до суду, при цьому сплачувати судовий збір, отже нести фінансові витрати, які негативно впливають на його майновий стан.  
Колегія суддів зазначає, що пропуск строку звернення до суду не є безумовною підставою для повернення адміністративного позову, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.
Вказуючи на неповажність причин пропуску строку звернення до суду позивачем з огляду на хворобу його батька, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №226104 не вбачається, що батько позивача потребує постійного стороннього догляду внаслідок його діагнозу, а також  відсутності доказів проживання позивача разом з батьком в с. Гребеніківка Тростянецького району.
Разом з тим, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не позбавлений  можливості витребувати необхідні докази із зазначеними відомостями для врахування їх при вирішенні питання про поважність пропуску строку.
В свою чергу, колегія суддів не має можливості спростувати доводи апеляційної скарги, щодо поважності причин пропуску строку через хворобу батька позивача, оскільки матеріали справи не містять виписки із медичної карти стаціонарного хворого №226104. 
Таким чином, суд першої інстанції не з`ясував, не дослідив і не встановив фактичних обставин, за яких позивач  реалізував своє право на звернення до суду з даним позовом.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р.).
У Рішенні у справі "Белле проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (Рішення у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року).
На підставі вищевикладеного та враховуючи, що позивачем вчинялись дії на вчасне виконання вимог суду щодо усунення недоліків позовної заяви, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про невиконання позивачем вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху та як наслідок, неправомірно повернув позовну заяву позивачу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року по  справі № 480/5393/19 прийнята з неповним з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення питання, а отже підлягає скасуванню, справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року по справі № 480/5393/19  скасувати.
Справу № 480/5393/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Сумській області про  визнання протиправною та скасування реєстраційної дії направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
. 
    
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	В.А. Калиновський	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.І. Сіренко    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  30.03.2020 року