ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4544/20 Справа № 205/2000/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

                       головуючого - судді Демченко Е.Л.
                       суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

       У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
       Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2016 року позовні вимоги задоволено.
       Не погодившись із заочним розглядом справи відповідач подала до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення. 
       Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2016 року заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду.
       Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без розгляду.
       Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ухвалити нове рішення, задовольнивши позов у повному обсязі. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що про судові засідання позивач не повідомлявся належним чином. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, її розгляд здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України (у редакції закону від 18 березня 2004 року з відповідними змінами та доповненнями, чинному на час постановлення оскаржуваної ухвали), суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
       Згідно п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України вбачається, що підставою для залишення позовної заяви без розгляду є повторна, тобто друга поспіль без поважних причин неявка позивача.
       Залишаючи позовну заяву без розгляду, місцевий суд виходив з того, що будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового засідання позивач в судові засідання призначені на 27 грудня 2016 року та 03 березня 2017 року не з`являвся, письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю не надсилав. 
       Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що жодних повідомлень про належне сповіщення позивача про судові засідання 27 грудня 2016 року та 03 березня 2017 року матеріали справи не містять, конверти за закінченням терміну зберігання не можуть свідчити про належне повідомлення позивача про розгляд справи. 
       Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
       У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
       Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
       Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
       Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.
       У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
       Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Положеннями статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Ураховуючи наведені обставини та положення законодавства, колегія суддів вважає, що залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду є помилковим та передчасним. 
       Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
       Прохання апелянта задовольнити позовні вимоги по суті виходить за межі повноважень апеляційного суду, передбачених п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, тому апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.
       З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі, ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду перешкоджає подальшому провадженню у справі,у зв`язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
       Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

       Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 березня 2017 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 28 травня 2020 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.