УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 682/3392/19
Провадження № 22-ц/4820/859/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.
секретар судового засідання Гриньова А.М.
за участю: позивача та його представника 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/3392/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року (суддя Шевчук В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Берездівська сільська рада, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та його представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Берездівська сільська рада, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок та земельні ділянки, які належали його батькам, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 
Вказував, що з метою оформлення права на спадщину він звернувся до нотаріуса, однак отримав відмову через неможливість встановити факт постійного проживання з дядьком на час його смерті.
Враховуючи викладене вище, просив суд встановити факт, що він постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року позов задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_2 постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768 грн.40 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з вказаним вище рішенням суду просить скасувати його. Вважає оскаржуване рішення суду незаконним та необґрунтованим. Посилається на те, що суд прийшов до помилкового висновку, що у справах про встановлення фактів, позовна давність не підлягає застосуванню, оскільки про порушення прав в даній категорії справ не йдеться. Однак, як зазначає апелянт, суд не звернув уваги на те, що справа розглядається в позовному провадженні та існує спір про право на спадщину, а позивач встановлює факт проживання саме для того щоб мати право на спадкове майно. На думку апелянта, перебіг строку позовної давності почався з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_3 01.01.2016 та сплив 02.01.2019. Крім того, судом не надано аргументів про стягнення з неї судового збору. 
Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року залишити в силі, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (а.с. 81).
На день смерті ОСОБА_3 разом із ним за вищевказаною адресою постійно разом проживав, але не був зареєстрований його племінник – ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою від 29.03.2019 № 176, виданою Берездівською сільською радою (а.с. 15).
Відповідно до витягу з погосподарської книги № 2 за 2011-2015 роки від 10.04.2019 № 185, дворогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 належало ОСОБА_4 . В даному житловому будинку, крім власника, були зареєстровані та постійно проживали: дружина – ОСОБА_5 , син – ОСОБА_3 , онук – ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 вибув на навчання в м. Рівне (а.с. 16).
Згідно відповіді нотаріуса від 02.04.2019 № 282 02-14, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку із тим, що неможливо встановити факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.9).
За показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , наданими в суді першої інстанції, позивач постійно проживав за однією адресою зі спадкодавцем та надалі продовжує там проживати і вести господарство.
Згідно з правилами ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть.
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. 
Відповідно до роз`яснень п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а тому, дійшов правильного висновку щодо доведеності позовних вимог.
Відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за місцем проживання спадкодавця на час відкриття спадщини не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
До таких висновків неодноразово приходив ВС при вирішенні аналогічних правовідносин у постановах від 01 серпня 2018 року у справі № 212/9157/15-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.
Крім того, доказів того, що у спірний період позивач проживав за іншою адресою матеріали справи не містять.
Безпідставними є посилання апелянта на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення свого права ОСОБА_2 дізнався у квітні 2019 року, а саме з листа нотаріуса від 02.04.2019, відповідно до якого державним нотаріусом Славутської державної нотаріальної контори Гордєєвою Л.М. повідомлено про необхідність ОСОБА_2 звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновок суду і впливали на його законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.
Розподіл судових витрат здійснено відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 24 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай