05.06.20
22-ц/812/1057/20
Єдиний унікальний номер справи 490/2597/18                 
Провадження № 22-ц/812/1057/20                       Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 червня 2020 року                  м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого Лисенка П.П.,
суддів: Самчишиної Н.В. та Серебрякової Т.В.,
переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, яка постановлена 11 квітня 2018 року, у приміщенні того ж суду, під головуванням судді Черенкової Н.П., у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ "Дельта Банк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, третя особа - Центральний відділ ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,
в с т а н о в и л а :

05 квітня 2018 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 подав до Центрального районного суду м. Миколаєва позовну заяву, з вимогами до ПАТ "Дельта Банк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, тр.особа - Центральний відділ ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області та просив визнати виконавчий напис від 04 березня 2013 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., за реєстровим №443, щодо звернення стягнення на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,4 кв.м., що є предметом іпотеки згідно іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є. 21 травня 2007 року за реєстровим номером №1211, з метою задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 1 071 577 гривень 55 копійок за Договором про надання споживчого кредиту № 11157333000 від 21 травня 2007 року, таким що не підлягає виконанню.
Зазначену позовну заяву ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2018 року, повернуто позивачу з підстав не відповідності її змісту п.1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, а саме: заява підписана особою, яка не має права її підписувати.
ОСОБА_1 , діючи через свого представника ОСОБА_2 , подав на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій, просить її скасувати, а позовну заяву, разом з доданими до неї матеріалами, повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття по ній провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37- 40 ч.1 ст.353 ЦПК України розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з із цим, розгляд зазначеної справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження без виклику сторін.
Вивчивши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів Миколаївського апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню, оскільки районний суд постановив її з порушенням норм процесуального права.
Повертаючи дану позовну заяву, суд 1 інстанції виходив з того, що вона не відповідає положенням чинного законодавства, передбачених цивільно-процесуальним кодексом, а тому по ній не може бути відкрито провадження, оскільки підписана особою, яка не має права її підписувати.
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду з таким не погоджується, вважає названі висновки суду помилковими, необґрунтованими та незаконними, оскільки вони ґрунтуються на неправильному сприйнятті суддею положень цивільного процесуального законодавства.
За Конституцією України, ст.ст. 4, 43 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.
Кожна особа при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ст.ст.5,6,12 ЦПК України).
В світлі виписаного, колегія суддів вважає, що по даній заяві суд першої інстанції не виконав вимог процесуального законодавства та порушив право позивача на захист її інтересів.
Пред`явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.
В силу ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити:
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Оскаржена ухвала районного постановлена без точного дотримання судом 1 інстанції виписаних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 05 квітня 2018 року підписана представником позивач ОСОБА_1 – адвокатом Завалькевичем Є.В.
Згідно переліку документів, доданих до позовної заяви, крім інших документів, на підтвердження своїх повноважень, ОСОБА_2 надав ордер серії ОД №224116 та копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №2544 від 22.02.2013 року.
Копії документів на підтвердження повноважень адвоката також долучені до апеляційної скарги, та досліджені судом апеляційної інстанції.
Відповідно до копії ордеру, долученого до позовної заяви, на його звороті міститься напис про відсутність будь-яких обмежень правомочностей адвоката, згідно укладеного договору про надання правової допомоги від 19 березня 2018 року (а.с. 33).
Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).
За приписами ст. 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 
1) договір про надання правової допомоги; 
2) довіреність; 
3) ордер; 
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.
Отже, ордер, який видано відповідно до Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція ЦПК України не вимагає.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05 грудня 2018 року, звертає увагу, що виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону № 5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. 
Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 4001 Кримінального кодексу України).
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення цивільного позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів Миколаївського апеляційного суду вважає, що суд І інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що до позову не додано документів, які б підтверджували його волевиявлення на надання повноважень адвокату (завіреної копії або витягу із договору про надання правової допомог).
Більше того, маючи сумніви у правомочностях представника сторони, суд мав би витребувати від нього документ на їх підтвердження, залишивши позовну заяву без руху. Проте суд такого не вчинив, позбавивши позивача права на судовий захист його інтересів, що є неприпустимим. 
За такого, оскаржена ухвала підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів справи до того ж суду для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі у відповідності до законодавства.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів
  
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 квітня 2018 року скасувати.
Позовну заяву ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , до ПАТ "Дельта Банк" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, третя особа - Центральний відділ ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, повернути до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі у відповідності до цивільно-процесуального законодавства.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                    П.П.Лисенко  

Судді:                                                            Т.В. Серебрякова 

Н.В. Самчишина
                                                      
________________________________________________________________
Повний текст постанови складено 05 червня 2020 року.