ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 квітня 2020 року

м. Харків

справа № 2018/2-2056/11

провадження № 22-ц/818/2126/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

боржник - ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання правочинів недійсними за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Бородіної Н.М., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 06 лютого 2020 року), -
в с т а н о в и в :
У грудні 2019 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання правочинів недійсними.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року заяву задоволено. Видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2018/2-2056/11 за позовом ПАТ «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання правочинів недійсними.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про видачу дублікату виконавчого листа.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що 24 квітня 2013 року постановою Господарського суду Харківської області ФОП ОСОБА_1 була визнана банкрутом. Відповідно до затвердженого реєстру судом після закінчення ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_1 у ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» залишилися непогашеними вимоги на суму 1 851 708,16 грн., які банк повинен був списати за рахунок сформованих страхових резервів. ОСОБА_1 вважає, що після проведення ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом, у суду відсутні правові підстави для видачі дублікату виконавчого листа у справі, а виконавче провадження має бути закінчено на підставі п.8 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для видачі дублікату виконавчого листа, оскільки оригінал виконавчого листа на теперішній час втрачено. Кредитний договір був укладений між банком та ОСОБА_1 як фізичною особою, припинення діяльності ФОП ОСОБА_1 , не звільняє фізичну особу ОСОБА_1 від зобов`язань перед АТ "ПУМБ" за кредитним договором та від виконання рішення суду, яким стягнута заборгованість за кредитним договором і на теперішній час в повному обсязі є непогашеною.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.12.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.04.2012 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №5289298 в сумі 36211,98 доларів США, за кредитним договором №5360817 в сумі 21892,09 доларів США, за кредитним договором№ 6487724 в сумі 54143,23 доларів США та судовий збір. В задоволенні зустрічного позову було відмовлено (а.с.5-9 т.2).
19 липня 2012 року Київським районним судом міста Харкова на виконання вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист, строк пред`явлення до виконання якого встановлений до 25 квітня 2013 року (а.с.10 т.2).
Постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ від 12.09.2012 року було відкрито виконавче провадження №34255249 з виконання вказаного рішення суду (а.с.12 т.2).
Постановою державного виконавця від 10.09.2018 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення (а.с.13 т.2).
Згідно довідки Київського ВДВС м. Харкова виконавчий лист № 2018/2-2056/11/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості було втрачено (а.с.15 т.2).
Згідно акту складеного стягувачем від 14.11.2019 року перевіркою вхідної кореспонденції АТ «ПУМБ» встановлено, що виконавчий лист №2018/2-2056/11/18 на адресу банку не надходив (а.с.16 т.2).
Як на підставу заяви про видачу дублікату виконавчого листа, Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» посилався на те, що оригінал виконавчого листа на теперішній час втрачено.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ст.431 ЦПК).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (правова позиція ВСУ у справі № 6-608цс15) право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», на ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).
З огляду на зазначене, видача дублікату є дією адміністративних органів і суду, яка спрямована на усунення перепон у завершенні судового провадження та на виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора.
Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень чинного ЦПК України у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.
Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд.
Дана позиція узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, котрий зокрема в справах "Шмалько проти України" від 20.07.2004 р. зазначив, що пункт 1 статті б гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю б як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Матеріали справи свідчать про те, що згідно довідки Київського ВДВС м. Харкова виконавчий лист № 2018/2-2056/11/18, який виданий Київським районним судом міста Харкова 19 липня 2012 року - було втрачено (а.с.15 т.2).
Перевіркою вхідної кореспонденції АТ «ПУМБ» встановлено, що виконавчий лист №2018/2-2056/11/18 на адресу банку не надходив (а.с.16 т.2).
Відповідно до ст. 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть пред`явлені до примусового виконання протягом. Розділом XIII Закону «Прикінцеві та перехідні положення» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
З дня повернення виконавчого листа - 10.09.2018 року відраховується строк пред`явлення до виконання виконавчого листа, який дорівнює 3 роки та на теперішній час не закінчився.
Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року N 3-рп/2010 у справі N 1-7/2010 зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про видачу дублікату виконавчого листа, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Посилання ОСОБА_1 на те, що 24 квітня 2013 року постановою Господарського суду Харківської області ФОП ОСОБА_1 була визнана банкрутом; тоді як після проведення ліквідаційної процедури та визнання боржника банкрутом, у суду відсутні правові підстави для видачі дублікату виконавчого листа у справі, а виконавче провадження має бути закінчено на підставі п.8 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», - не приймаються до уваги, оскільки кредитний договір був укладений між банком та ОСОБА_1 як фізичною особою, а припинення діяльності ФОП ОСОБА_1 боржника, як фізичну особу не звільняє від зобов`язань перед АТ "ПУМБ" за кредитним договором та виконання рішення суду, яким стягнута заборгованість за кредитним договором і на теперішній час в повному обсязі є непогашеною.
Частиною 2 ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, зокрема, що вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання фізичної особи банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство фізичної особи відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Крім того видача дублікату виконавчого листа не порушує прав боржника ОСОБА_1 , оскільки рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.12.2011 року не виконане, виконавчий лист, дублікат якого видаються, на виконанні у виконавчій службі не перебуває.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

                                                                Н.П. Пилипчук

       Повне судове рішення виготовлено 21.04.2020 року в нарадчій кімнаті.