Ухвала

30 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 278/3170/19
провадження № 51-2088ск20
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши  касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 3 березня 2020 року щодо нього,
 
встановив:
 
У касаційній скарзі порушено питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог цієї статті.
 
Як визначено у ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК), невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Цей перелік є вичерпним. 
 
Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судом під час ухвалення судового рішення, навести конкретні аргументи для обґрунтування кожної позиції.
 
При цьому, слід враховувати, що  відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
У касаційній скарзі засуджений, оскаржуючи судові рішення, не конкретизує, яким чином допущені порушення могли вплинути на законність прийнятого рішення, оскільки згідно з  ч. 1 ст. 412 КПК такими є лише порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
 
Крім цього, згідно з ч. 5 ст. 427 КПК, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. Засудженим не додано до скарги судових рішень.
 
Касаційну скаргу не підписано скаржником та не зазначено дати її подання.
 
У прохальній частині касаційної скарги не відображено думки засудженого щодо законності ухвали апеляційного суду, що є перешкодою для прийняття касаційним судом рішення за вимогами ст. 436 КПК.
 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
 
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд
постановив:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 грудня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 3 березня 2020 року щодо нього залишити без руху і надати скаржнику 15 днів для усунення виявлених недоліків з дня отримання ухвали.
 
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                              ОСОБА_3