ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4545/20 Справа № 206/5889/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року         Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
                        ОСОБА_1 , 

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів, - 

ВСТАНОВИЛА: 

У жовтні 2019 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2 про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів (а.с. 2-5), в подальшому подав заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 73-74).
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11 вересня 2019 року, за місцем проживанням позивача, за адресою: АДРЕСА_1 між позивачем та відповідачем було укладено договір споживчого підряду № GD00490 на виготовлення ПВХ конструкцій на суму 18118 гривень. Того ж дня між позивачем та АТ «А-Банк» було укладено договір споживчого кредиту № АВНОR9229520031683 за умовами якого банк повинен був перерахувати на рахунок відповідача грошову суму у розмірі 17099,92 гривень. Однак, ознайомившись більш детально з умовами договору, позивач вирішив відмовитись від нього, оскільки в договорі не зазначено найменування виробу, розміри виробу, відсутня узгодженість щодо фурнітури, не врегульовані питання щодо монтажу придбаного виробу, вартість якого не обумовлена укладеним договором, у тексті договору різняться суми вартості виробу, не визначена відповідальність сторін, а також зазначено неможливість розірвання договору згідно доповнення № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 172, що порушує гарантії прав замовника. 14 вересня 2019 року він звернувся з письмовою заявою до відповідача про розірвання вказаного договору підряду. Надіслати відповідну заяву на адресу виробника ПВХ конструкцій він не зміг, оскільки відповідач не надав інформацію про місцезнаходження виробника. 
Просив суд розірвати договір споживчого підряду, укладений між ним та відповідачем, а також стягнути з відповідача на його користь грошові кошті у сумі 18118 гривень, сплачені за вказаним договором, витрати на правничу допомогу та судовий збір на користь держави.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено в повному обсязі /а.с. 101-107/.
Не погоджуючись з вказаним рішенням  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке полягає в оцінці доказів (а.с. 110-121).
ФОП ОСОБА_2  своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористався.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач при укладанні спірного договору не був введений в оману щодо обставин, які мають істотне значення, відповідач ФОП  ОСОБА_2 отримав письмову заяву позивача про відмову від договору 14 вересня 2019 року (а.с. 15), тобто вже на момент фактичного виконання робіт по розкрою склопакетів та по виготовленню металопластикового профілю по розмірам, узгоджених з замовником, право на відмову від договору про споживчий кредит в даному випадку не може бути застосовано; позивач власноручно та добровільно підписав договір за індивідуальним номером замовлення GD00490 від 11 вересня 2019 року на виготовлення ПВХ конструкцій та кредитний договір, що свідчить про те, що він був ознайомлений з умовами зазначених договорів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює підприємницьку діяльність, що підтверджується копією виписки з державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (а.с. 43)
11 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір за індивідуальним номером замовлення № GD00490 , відповідно до якого позивач замовив виготовлення ПВХ конструкцій за характеристиками вказаними у договорі, на суму 18 118 гривень (а.с.9).
Того ж дня, позивач підписав додаток № 1 до договору № GD00490, в якому зазначено, що відповідно до переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну (додаток № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України віл 19.03.1994 №172) скло, нарізане або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягає поверненню. Розірвання договору не допускається. Позивачу в повному обсязі надана інформація про товар, умови оплати та доставки, умови кредитування, відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість з оформлення договору про надання кредиту. Додаток позивачем уважно прочитано та добровільно підписано, без будь - якого примусу, з повним розумінням його змісту (а.с. 10).
Крім того, 11 вересня 2019 року на виконання умов договору було виконано індивідуальні заміри замовлених конструкцій та складено відповідне креслення. Заміри виконано у присутності позивача, про що свідчить його підпис безпосередньо на кресленні (а.с. 48)
Також, 11 вересня 2019 року між позивачем та АТ «А-Банк» було укладено договір споживчого кредиту № АВНОR9229520031683 на суму 17 099,92 гривень, строком на 36 місяців зі сплатою 0,12% річних, згідно умов якого, банк зобов`язався перерахувати на рахунок ФОП ОСОБА_2 кошти за договором AR-00142 та визначено умови погашення заборгованості за договором відповідно до графіку погашення кредиту (а.с. 11-14).
Як вбачається з виписки по особовому рахунку ФОП «ОСОБА_2» НОМЕР_2 , відкритому у АТ «А-Банк», 11 вересня 2019 року банком було перераховано на рахунок відповідача суму у розмірі 16 618,00 грн. у якості сплати вартості послуг за договором № 00490 від 11 вересня 2019 року, укладеним з позивачем ОСОБА_1 (а.с. 50)
З матеріалів справи також вбачається, що між відповідачем ФОП «ОСОБА_2» (покупець) та ТОВ «Вікна Калашнікова» (постачальник) укладено договір поставки № 19 від 03 січня 2019 року, згідно умов якого постачальник за попереднім погодженням з покупцем поставляє товар (вікна металопластикові) в термін 24 календарних днів з моменту отримання заявки покупця. Оплата товару здійснюється шляхом 100% передоплати, перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок постачальника. (а.с. 44-47).
Також, судом встановлено, що відповідачем, на виконання умов договору, укладеного з позивачем, зроблено відповідне замовлення № 5593 від 13 вересня 2019 року на ТОВ «Вікна Калашнікова» щодо виготовлення ПВХ конструкцій за індивідуальними замірами, що підтверджено сборочним кресленням, розкроєм профілю, розкроєм армування та картою комплектацій (монтажна карта) (а.с. 50-53)
В матеріалах справи також міститься заява ОСОБА_1 на адресу ФОП «ОСОБА_2» про розірвання договору від 11 вересня 2019 року та повернення кредитних коштів АТ «А-Банк» у зв`язку з неплатоспроможністю. Вказана заява датована 14 вересня 2019 року (а.с. 15).
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено оплатний, двосторонній, консесуальний договір про виконання робіт за винагороду - договір побутового підряду.
За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України).
Згідно ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором.
Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
На підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Таким чином, за змістом ч. 1 ст. 229, ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного, цілеспрямованого введення іншої особи в оману стосовно фактів, які впливають на вчинення правочину. Ознакою омани є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.
Судом встановлено, що умови погоджені із замовником і добровільно ним прийняті. Зміст і умова угоди не суперечить вимогам ст. 203 ЦК України. Позивач не був введений в оману щодо умов договору та обставин, що мають істотне значення. Суттєве значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі які, істотно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Позивач не був введений в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Всі умови оплати були обумовлені в договорі і прийняті замовником, про що свідчить його підпис на договорі. Зі всім цим погодився позивач і заперечень з його боку не було. Додатковим підтвердженням цього є також те, що позивач погодив та підписав таблицю замірів, конфігурацію та комплектацію замовлення.
Крім того, після підписання договору споживчого підряду та визначення вартості послуг, позивач звернувся до банківської установи, де за його заявкою було оформлено споживчий кредит у розмірі, достатньому для оплати виконуваних робіт за вказаним договором. Тобто позивач був достовірно обізнаний про вартість послуг, а тому суд не приймає доводи позивача та його представників про те що відповідачем було введено в оману позивача та навмисно завищено ціну, визначену договором.
Після укладення договору виконавцем були проведені роботи по виконанню замовлення, а саме: виїзд майстра, заміри, оформлення заявки заводу виробнику, а також були перераховані на ТОВ «Вікна Калашнікова» кошти на виконання договору, що підтверджується платіжним дорученням №45 від 13 вересня 2019 року (а.с.81).
Так, до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (ч. 3 ст. 865 ЦПК України)
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів.
Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» право на відмову від договору про споживчий кредит не застосовується щодо: 1) договорів про споживчий кредит, виконання зобов`язань за якими забезпечено шляхом укладення нотаріально посвідчених договорів (правочинів); 2) споживчих кредитів, наданих на придбання робіт (послуг), виконання яких відбулося до закінчення строку відмови від договору про споживчий кредит, встановленого частиною першою цієї статті.
Як встановлено в судовому засіданні судом першої інстанції з пояснень представника відповідача ФОП ОСОБА_2 , які підтверджуються копіями технічних документів, замовлення на виготовлення ПВХ конструкцій було здійснено від ФОП ОСОБА_2 на ТОВ «Вікна Калашнікова» 13 вересня 2019 року. Вказане замовлення було негайно відправлено в роботу та було виконано роботу по розкрою склопакетів, а також розпочато роботу по виготовленню металопластикового профілю по розмірам, узгодженим з замовником.
Відповідно додатку № 3 до постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 172 затверджено перелік товарів належної якості не підлягаючих обміну та поверненню. Згідно даного переліку, скло нарізане під розмір, позначений замовником поверненню не підлягає.
З огляду на те, що саме до отримання ФОП ОСОБА_2 відмови позивача від договору споживчого підряду вже було фактично нарізане скло та виконано роботу по розкрою склопакетів за цим замовленням, тому до виниклих спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 6 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», згідно яких право на відмову від договору про споживчий кредит не застосовується до споживчих кредитів, наданих на придбання робіт (послуг), виконання яких відбулося до закінчення строку відмови від договору про споживчий кредит, встановленого частиною першою цієї статті.
Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
ФОП ОСОБА_2 виконав зобов`язання за договором. Заказ, згідно договору був виготовлений, доставлений та відвантажений. Згідно доповідних записок від 06 жовтня 2019 року доставка замовлення була здійснена у строк, передбачений договором, але позивач відмовився приймати замовлення (а.с.54-55).
Статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, враховуючи те, що відповідач ФОП ОСОБА_2 отримав письмову заяву про відмову від договору 14 вересня 2019 року, тобто вже на момент фактичного виконання робіт по розкрою склопакетів та по виготовленню металопластикового профілю по розмірам, узгодженим з замовником, право на відмову від договору про споживчий кредит не може бути застосовано.
Крім того, в судовому засіданні судом першої інстанції було встановлено та не оспорювалось сторонами, що вищевказана заява була написана невісткою позивача - ОСОБА_3 , за позивача від його імені. При цьому, остання не є стороною договору та не мала юридичних повноважень на представництво інтересів позивача та написання заяв від його імені.
Судом першої інстанції достовірно встановлено, що позивач власноручно та добровільно підписав договір за індивідуальним номером замовлення № GD00490 від 11 вересня 2019 року на виготовлення ПВХ конструкцій та кредитний договір, що свідчить про те, що він був ознайомлений з умовами зазначених договорів. При цьому, на час укладання договору позивач був згодний з його умовами та взяв на себе відповідні зобов`язання добровільно, про що поставив відповідний підпис у додатку № 1 до договору, згідно якого підтвердив, що скло, нарізане або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягає поверненню, розірвання договору не допускається та йому у повному обсязі надана інформація про умови кредитування, відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість з оформлення договору про надання кредиту.
Отже, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
Доводи позивача в частині несправедливості та суперечливості положень оспорюваного договору суд оцінює критично, оскільки вони випливають лише з його особистого суб`єктивного відношення до фактично виниклих правовідносин з відповідачем і зводяться до зацікавленості у мінімізації своїх грошових зобов`язань, як боржника.
Доводи скарги стосовно того, що судом не було враховано те, що позивач є людиною похилого віку в силу чого має певні вади зору, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони жодним доказом не підтверджуються.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відхилення свідчень представників позивача про те, що на момент укладання договору позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння та не бере дані доводи до уваги, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували цю обставину суду не надано, а тому суд розцінює це як спробу позивача уникнути відповідальності та мінімізувати свої грошові зобов`язання за укладеними договорами.
Колегія суддів також, погоджується з висновками суду про те, що твердження представників позивача стосовно того, що нібито, попередньо було узгоджено значно меншу вартість послуг та волевиявлення позивача не було вільним і свідомим, є безпідставними, а також відхиляє аналогічні доводи апеляційної скарги, оскільки доказів, які б підтверджували вказані твердження надано не було.
Доводи заявника стосовно того, що підписання позивачем договору не було його свідомим і компетентним вибором, а дії відповідача мають ознаки нечесної підприємницької практики, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані доводи грунтуються лише на поясненнях викладених в апеляційній скарзі і жодним доказом не підтвердженні та спростовуються матеріалами справи. Також, позивачем не доведено використання ФОП ОСОБА_2 нечесної підприємницької практики, а підстави, на які посилається позивач, не є підставами для розірвання спірного договору.
Доводи скарги стосовно того, що зазначення у тексті додатку № 1 до спірного договору щодо підтвердження Замовника про надання йому інформації про товар, умови оплати та доставки є стандартним положенням у тексті будь-якого договору побутового підряду та не може свідчити про те, що відповідач фактично надав Замовнику всю необхідну інформацію, колегія суддів вважає безпідставними.
Доводи скарги щодо таблиці замірів (а.с. 48), колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказу, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
Доводи скарги стосовно того, що висновки суду щодо виконання відповідачем зобов`язання за спірним договором, а саме: замовлення було виготовлено та доставлено вчасно є припущенням суду, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки дані висновки суду зроблено вірно та на підставі наявних в матеріалах справи доказів, а саме: спірного договору (а.с. 9), договору № 19 від 03.01.2019 року укладеного між відповідачем та ТОВ "Вікна Калашнікова" (а.с. 44-47), якими обумовлено строки та замовлення № 5593 від 13.09.2019 року (а.с. 50-53). 
Посилаючись в позові та в апеляційній скарзі на ч. 12 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" як на підставу розірвання спірного договору, позивачем відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України не доведено наявність підстав, передбачених в абзацах першому та другому ч. 12 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" за яких споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг).
Інші доводи скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року - залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       І.Ю. Ткаченко