УХВАЛА

08 травня 2020 року 
Київ
справа №1.380.2019.005493
адміністративне провадження №К/9901/11143/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів – Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., 

перевірив касаційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі №1.380.2019.005493 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії.

І. Суть справи

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії.

Львівський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 25 листопада 2019 року, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року, позов задовольнив: 

- визнав протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нездійснення нарахування і виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частиною першою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 – 2019 роки загальною кількістю 70 днів;

- стягнув із ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану додаткову відпустку в сумі: 50996,40 грн з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб;

- зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні – невиплату компенсації за невикористану додаткову відпустку з розрахунку 699,38 грн в день до дня фактичного розрахунку з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб.

21 квітня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права. 

Ознайомившись із доводами касаційної скарги Верховний Суд вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного провадження. 

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Пункт 20 статті 4 КАС України передбачає таке поняття як адміністративна справа незначної складності – це справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Зокрема, до справ незначної складності належать справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище (пункт 17 статті 4, пункт 1 частини шостої статті 12 вказаного Кодексу). До публічної служби належить діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З оскаржуваних судових рішень і зі змісту касаційної скарги вбачається, що предметом спору у цій справі є бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування і виплати позивачу на день звільнення компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частиною першою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 – 2019 роки і зобов`язання нарахувати і виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Наведені обставини свідчать, що спірні правовідносини у цій справі склались з приводу проходження позивачем публічної служби.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, на підставі наказу Начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29 липня 2019 року №336-ОС про особовий склад полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби. Важливо, що позивач не займав відповідального й особливо відповідального становища у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції». Згідно з останньою під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема, військові посадові особи вищого офіцерського складу, якими в силу частини другої статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовослужбовці зі званнями: генерал-майор, контр-адмірал, генерал-лейтенант, віце-адмірал, генерал-полковник, адмірал, генерал армії України. 

Предмет спору у цій справі, характер спірних правовідносин, зміст рішень судів першої й апеляційної інстанцій і викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування дають підстави для висновку, що ця адміністративна справа є справою незначної складності.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, Львівський окружний адміністративний суд 28 жовтня 2019 року постановив ухвалу про відкриття провадження у цій справі і вирішив проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Водночас у касаційній скарзі Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України зазначає, що її розгляд матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, оскільки суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №810/1543/17; від 18 листопада 2019 року у справі №0940/1532/18. Також скаржник зазначає, що справа №1.380.2019.005493 має виняткове значення для відповідача.

Суд зазначає, що питання права, які мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики і формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального і процесуального права, які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах тощо. 

Водночас скаржником не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак фундаментального значення. Крім того, практику на яку представник скаржника посилається у своїй касаційній скарзі, Верховний Суд відхиляє, оскільки вона стосується інших обставин справи, а викладені у ній висновки не свідчать про те, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 

Крім того, суди попередніх інстанцій при розгляді цієї справи врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19) і постанові Верховного Суду від 6 червня 2018 року у справі №803/1105/16.

Стосовно доводів скаржника про виняткове значення для нього цієї справи, то з матеріалів касаційної скарги не вбачається виняткового випадку й того, що рішення у цій справі в контексті індивідуальних ознак цього спору тягне за собою наслідки, які мають самобутню своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.

Отже, скаржник не продемонстрував наявності виключних обставин у цій справі, які б давали підстави для її перегляду в касаційному порядку. Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними у рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у цьому випадку обставин, наведених у підпунктах “а”–“в” пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Верховний Суд зазначає, що правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої, основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (ухвала Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі “Азюковська проти України” (“Azyukovska v. Ukraine”, заява №26293/18)). Тому відмова Верховного Суду у розгляді касаційної скарги Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України у цій справі на підставі критерію малозначності справи не становить порушення права відповідача на доступ до суду за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. 

За таких умов і обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу, що відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року у справі №1.380.2019.005493 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

…………………………...

……………………………

……………………………
Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду