Ухвала 
 
12 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 640/4676/17
провадження № 61-3174ск20    
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 20 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_3 , про стягнення шкоди та зобов`язання вчинити певні дії,
 
встановив:
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди та зобов`язання вчинити певні дії. На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що є власником квартири                  АДРЕСА_1 , яка розташована на першому поверсі будинку та переобладнана під стоматологічний кабінет. 
ОСОБА_2 , власник квартири, яка розташована у цьому ж будинку, але поверхом вище, без отримання згоди співвласників та необхідних дозвільних документів добудував самочинну споруду (балкон) на рівні другого поверху та самочинну прибудову на рівні першого та другого поверхів. Зазначеними незаконними діями відповідач створив умови, за яких стало неможливо використовувати належне позивачу приміщення за його призначенням, оскільки не функціонує вентиляційний канал, який пошкоджено в зв`язку з ремонтними роботами.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила заборонити відповідачу використовувати для здійснення господарської діяльності житлові приміщення квартири АДРЕСА_2 , зобов`язати його привести приміщення вказаної квартири у первісний стан відповідно до проектної документації, демонтувати самочинну споруду (балкон) на рівні другого поверху, демонтувати самочинну прибудову на рівні першого та другого поверхів, вжити заходів щодо приведення системи вентиляції у нормальний робочий стан, а також стягнути на її користь майнову шкоду в розмірі 25 000 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 13 500 грн та витрати по оплаті судового збору.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 привести приміщення квартири АДРЕСА_2 у первісний стан відповідно до проектної документації із демонтуванням самочинної споруди (балкону) на рівні другого поверху та самочинної прибудови на рівні першого та другого поверхів.
Зобов`язано ОСОБА_2 вжити заходів щодо приведення системи вентиляції першого та другого поверхів у будинку АДРЕСА_3 в робочий стан.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, та апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходили із того, що споруджені відповідачем самочинні прибудови є незаконними, оскільки порушують права позивача як власника нежитлового приміщення.
 
13 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на рішення Київського районного суду міста Харкова від 20 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача майнової та моральної шкоди. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
 
За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року - 2 102 грн.
 
Предмет позову у цій справі складають декілька вимог майнового та немайнового характеру. Ціна позову за майновими вимогами становить 48 500,00 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).
 
Ураховуючи предмет позову та складність зазначеної справи, а також беручи до уваги, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, а також ураховуючи, що частина шостої статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 червня 2019 року та постанова Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду України,
 
ухвалив:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 20 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Харківська міська рада, ОСОБА_3 , про стягнення шкоди та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                В. І. Журавель 
 
                                                                                                             Н. О. Антоненко
 
                                                                                                              М. М. Русинчук