ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       23 квітня 2020 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 715/2036/19
       Провадження №22-ц/822/212/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б., 
секретар – Скрипка С.А.
за участю: відповідача – ОСОБА_1 , його представника – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, головуючий у І-й інстанції – Маковійчук Ю.В., 

ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Кредитні ініціативи» у вересні 2019 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 19 жовтня 2006 року укладено кредитний договір № 2649 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 . З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 24 жовтня 2006 року, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ОСОБА_4 , який є майновим поручителем ОСОБА_3 , уклали іпотечний договір, відповідно до якого банку передали в іпотеку земельну ділянку за кадастровим номером 7321087900:01:003:0643, площею 0,2163 га. 
Посилалося на те, що 17 грудня 2012 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, а тому на даний час усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ТзОВ «Кредитні ініціативи». 
Зазначало, що на даний час власником спірного майна є ОСОБА_1 . 
Просило звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку за кадастровим номером 7321087900:01:003:0643, площею 0,2163 га, що розташована за адресою: с. Чагор Чагорської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, в рахунок погашення заборгованості за Договором Кредиту № 2649 від 19.10.2006 року, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна, та стягнути витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 20 грудня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовлено. 
На зазначене рішення ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу. 
В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що умовами кредитного договору передбачена сплата відсотків окремо за правомірне користування кредитними коштами, та окремо за неправомірне понад встановлені договором строки користування кредитними коштами в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Рішення суду від 2013 року залишається невиконаним, на даний час воно не може бути виконане ні в добровільному, ні в примусовому порядку, оскільки предмет іпотеки належить іншій особі. ОСОБА_1 , набувши право власності на предмет іпотеки, відповідає за основним зобов`язанням незалежно від того, чи була попереднім власником чи нотаріусом доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки він набув статусу іпотекодавця в силу закону, а тому має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором. 
На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до моменту звернення до суду з позовом позивач вже скористався своїм правом, передбаченим Законом України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору, і в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернув стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду від 30 грудня 2013 року. 
Отже, оскільки позивач вже реалізував своє право іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення, віндикаційного позову не пред`являв, тому позовні вимоги про повторне звернення стягнення на той самий предмет іпотеки за рішенням суду є безпідставним.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 19 жовтня 2006 року між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №2649.
Для забезпечення належного виконання кредитного договору №2649 між ПАТ «Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком» та ОСОБА_4 , який є майновим поручителем ОСОБА_3 , укладено договір іпотеки, відповідно до якого банку передали в іпотеку земельну ділянку за кадастровим номером 7321087900:01:003:0643, площею 0,2163 га.
17 грудня 2012 року між ТзОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» укладено Договір відступлення прав вимоги. Тобто, усі права кредитора за вищевказаним кредитним договором належать ТзОВ «Кредитні ініціативи».
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки серії НАМ 665326 від 30 березня 2015 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 земельну ділянку за кадастровим номером 7321087900:01:003:0643, площею 0,2163 га., що розташована в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області.
Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки серії НВХ 853484 від 01 листопада 2016 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_1 земельну ділянку за кадастровим номером 7321087900:01:003:0643, площею 0,2163 га., що розташована в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Глибоцького районного суду від 30 грудня 2013 року у цивільній справі №715/2824/13 за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено позов в повному обсязі. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2649 від 19 жовтня 2006 року, в розмірі 805 557 грн 31 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки – земельну ділянку, кадастровий номер 7321087900:01:003:0643, площею 0,2163 га, що розташована в с. Чагор Глибоцького району Чернівецької області, яка належить ОСОБА_4 на праві власності згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.
Вищезазначене заочне рішення Глибоцького районного суду від 30 грудня 2013 року не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили. 
За таких обставин, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено, банк використав наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.
Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, ТОВ «Кредитні ініціативи», звертаючись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2013 року, використав наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, та звернув стягнення на іпотечне майно.
Повторне звернення стягнення на одне і те саме майно з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства України не передбачено. Та обставина, що вимоги банку задоволені на суму заборгованості за кредитним договором, яка існувала на той час, а зараз це інша сума, правового значення не має, оскільки рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки в цілому.
Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08 серпня 2018 року у справі № 703/5083/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 401/2467/14-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 207/1271/15-ц.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.
Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.
Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної постанови – 23 квітня 2020 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк                                                         
Судді:                                                                 Н.К. Височанська 

       І.Б. Перепелюк