Ухвала                                                                   
 
11 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 133/48/18
 
провадження № 61-43090 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,                     Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ;
представник позивача – ОСОБА_2 ;
відповідач – товариство з обмеженою відповідальністю «АВК Українське каолінове товариство»;
представник відповідача – Кондратенко Тетяна Іванівна; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Українське каолінове товариство» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року у складі судді Проця В. А. та постанову апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року у складі колегії суддів: Марчук B. C., Сопруна В. В., Берегового О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2018 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Українське каолінове товариство» (далі – ТОВ «АВК Українське каолінове товариство») про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним запису у трудовій книжці, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
 
Позовна заява мотивована тим, що 02 січня 2013 року він був прийнятий на роботу на підставі наказу від 02 січня 2013 року № 01-к на посаду фільтрувальника цеху мокрого збагачення каоліну в порядку переведення із товариства з обмеженою відповідальністю «Глухівецький КЗ». На підставі наказу від 05 травня 2017 року № 48-к його було переведено на роботу на посаду машиніста гірничого цеху ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство».
26 жовтня 2017 року він уклав контракт на проходження військової служби у Збройних силах України і приймає участь в антитерористичній операції в Донецькій області, що підтверджено довідкою від 28 грудня 2017 року                          № 03/1128.
Наказом від 26 жовтня 2017 року № 97-к його було звільнено з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку з проходженням військової служби у Збройних силах України за контрактом.
Вважав, що його звільнення з роботи було проведено з порушенням трудового законодавства. Такими неправомірними діями йому було завдано також моральної шкоди.
Ураховуючи викладене, позивач просив суд: поновити строк на звернення                        до суду; визнати незаконним і скасувати наказ генерального директора                  ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» від 26 жовтня 2017 року № 97-к про звільнення ОСОБА_1 ; визнати недійсним запис у трудовій книжці                    від 26 жовтня 2017 року за № 97-к про звільнення ОСОБА_1 ; поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 26 жовтня 2017 року до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача на його користь 10 тис. грн                   на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області                                   від 28 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду. Визнано незаконним і скасовано наказ генерального директора ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» від 26 жовтня 2017 року № 97-к про звільнення ОСОБА_1 , машиніста екскаватора гірничого з 26 жовтня 2017 року за пунктом 3                     статті 36 КЗпП України в зв`язку з проходженням військової служби у Збройних силах України за контрактом. Визнано недійсним запис у трудовій книжці ОСОБА_1 від 26 жовтня 2017 року № 20 про звільнення                      ОСОБА_1 у зв`язку з проходженням військової служби в Збройних Силах України за контрактом, пункт 3 статті 36 КЗпП України на підставі наказу                   від 26 жовтня 2017 року № 97-к. Поновлено ОСОБА_1 на роботі у                            ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» на посаді машиніста екскаватора гірничого з 26 жовтня 2017 року. Стягнуто з ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» на користь ОСОБА_1 : середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 26 жовтня 2017 року до дати постановлення судом даного рішення, тобто до 28 березня 2018 року,                                у розмірі 44 295 грн 82 коп.; 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням. Вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення суду допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, на час укладення позивачем контракту набрало чинності рішення Ради Національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України», введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року № 189/2014, яким констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.
На час укладення контракту позивачем існувала кризова ситуація, що загрожувала національній безпеці України, а невідкладні заходи, запроваджені рішенням Ради національної безпеки та оборони України, щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України вимагали, крім іншого, проведення часткової мобілізації, з початком якої, настав особливий період діяльності усіх інституцій України.
Таким чином, на позивача поширюються гарантії, визначені частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України. Гарантії, передбачені частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України надаються не тільки особам, які були призвані на військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, але і тим, що були прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, а, отже, при звільненні з роботи були порушені права позивача.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.
Указ Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15», не містить положень, які скасовують дію особливого періоду в Україні, та стосується лише проведення у вересні-жовтні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У серпні 2018 року ТОВ «АВК Українське каолінове товариство» подало касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільногосуду від 15 листопада 2018 року касаційну скаргу ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.                            
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві                   Осіяну О. М. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2019 року касаційне провадження  у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 133/48/18 із Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.
 
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що враховуючи визначення особливого періоду, що міститься в нормативно-правових актах, яке визначає його початок та період дії, особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 02 травня 2014 року, з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року,                                 з 24 липня 2014 року по 07 вересня 2014 року і з 20 січня 2015 року                                       по 22 серпня 2015 року.
В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Крім того, в контракті на проходження військової служби  передбачено, що строк його дії становить шість місяців та додатково зазначено, що в разі настання особливого періоду – понад установлений строк контракту.
Отже, положеннями контракту визначено, що на момент його укладення  особливий період не діє. Станом на момент укладення контракту Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 , а саме 26 жовтня 2017 року, особливий період не діяв, мобілізація не проводилася, так як остання мобілізація закінчилася 22 серпня 2015 року, режим кризової ситуації, що загрожує національній безпеці чи воєнний стан не були запроваджені, а, відтак, на його думку, на позивача не поширюються гарантії, визначені статтею 119 КЗпП України.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
02 січня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» в порядку переведення з товариства                             з обмеженою відповідальністю «Глуховецький КЗ» на підставі наказу                               від 02 січня 2013 року № 01-к на посаду фільтрувальника цеху мокрого збагачення каоліну.
 
19 травня 2015 року ОСОБА_1 був переведений на роботу на підставі наказу від 05 травня 2017 року № 48-к на посаду машиніста гірничого цеху ТОВ «АКВ Українське каолінове товариство» (а.с. 5).
26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України. Всі ці обставини відповідають записам у трудовій книжці позивача (а.с. 6-7).
 
Наказом від 26 жовтня 2017 року№ 97-к ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку з проходженням військової служби у Збройних силах України за контрактом. (а.с. 48).
 
ОСОБА_1 з 26 жовтня 2017 року по теперішній час приймає участь в антитерористичній операції в Донецькій області, що підтверджено довідкою від 28 грудня 2017 року № 03/1128.
 
2.             Мотивувальна частина 
 
Позиція верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зупинення провадження у справі. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 червня 2019 року справа № 813/402/17 (провадження № К/9901/23993/18) передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду за касаційною скаргою Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 червня                  2017 року.
 
Направляючи справу № 813/402/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції зазначив, що предметом спору є, зокрема, застосування положень статті 119 КЗпП України до працівника, звільненого з посади у зв`язку з призивом на військову службу, оскільки звільнення відбулося під час дії особливого періоду, визначеного статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважав, що є підстави для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду                         від 18 липня 2018 року у справі № 355/1218/17, оскільки визначений у                               статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період, за відсутності воєнного стану в Україні та воєнних дій, розпочинається з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації та завершується після закінчення строку проведення мобілізації, визначеного відповідним Указом Президента України, його завершення не потребує додаткового рішення про демобілізацію. Після завершення строку проведення мобілізації, визначеного відповідним Указом Президента України, норми частини другої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частин третьої, четвертої статті 119 КЗпП не підлягають застосуванню до наведених у цих нормах категорій працівників.
 
На розгляді Великої Палати Верховного Суду перебуває справа № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, третя особа – Мостиський районний військовий комісаріат Львівської області, про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середньомісячного заробітку, направленої з підстав наявності виключної правової проблеми, пов`язаної із застосуванням положень статті 119 КЗпП України.
 
Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № № 813/402/17 (провадження № К/9901/23993/18).

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України визначено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
 
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі).
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № № 813/402/17 (провадження 11-609апп19).
 
Керуючись статтями 252, 253, 260, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у цивільній справі № 133/48/18 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Українське каолінове товариство» про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним запису у трудовій книжці, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АВК Українське каолінове товариство» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня                       2018 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 19 липня 2018 рокудо закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 813/402/17 (провадження 11-609апп19) за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області, третя особа – Мостиський районний військовий комісаріат Львівської області, про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на службі, стягнення середнього заробітку.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                              О. В. Білоконь
                                                                                                          
                                                                                                          О. М. Осіян
                                                                                                          
Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович