КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/434/2020                    
справа №361/6598/17
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 березня 2020 року                                                                                                         м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Саліхова В.В. , Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Василишина В.О. 14 листопада 2019 року 
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування цим нерухомим майном із зняттям з реєстраційного обліку місця проживання, 
та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , державного реєстратора Броварської районної державної адміністрації Київської області Кисіль Ганни Василівни, третя особа: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області про визнання будинку спільною сумісною власністю колишнього подружжя, визнання права власності на його частину із припиненням права власності на неї іншого співвласника, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-
 
встановив:
 
            В жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування цим житловим будинком та зняття з реєстрації місця проживання за цією адресою.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 16 грудня 1992 року є власником 37/100 частини цього будинку, а на підставі договору дарування від 03 січня 2003 року є власником 63/100 цього будинку. Обидва  договори укладені з ОСОБА_4 .
 
            В 1995 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 місце її проживання зареєстровано за цією адресою, 16 червня 2004 року шлюб між сторонами розірвано.
 
            Вказує, що з серпня 2016 року ОСОБА_1 у будинку не проживає.
 
            Посилаючись на те, що відповідач перестала бути членом його сім`ї, не веде з ним спільного господарства, проте реєстрація місця проживання в спірному будинку порушує його права як власника, звернувся до суду із цим позовом.
 
            Не погодившись із первісним позовом, ОСОБА_1 подано зустрічний позов, у якому просить:
-       визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_1 ;
-       визнати за ОСОБА_1 право власності на 33/100 частини у праві власності на будинок АДРЕСА_1 ;
-       припинити право власності ОСОБА_3 на 33/100 частини у праві власності на будинок АДРЕСА_1 ;
-       скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43549191 від 18 жовтня 2018 року 11:23:25 державного реєстратора Броварської районної державної адміністрації Київської області Кисіль Ганни Василівни;
-       скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43548726 від 18 жовтня 2018 року 11:12:49 державного реєстратора Броварської районної державної адміністрації Київської області Кисіль Ганни Василівни.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що з літа 1992 року сторони почали проживати однією сім`єю та в подальшому зареєстрували шлюб.
 
            Вказує, що в період шлюбу до будинку здійснено прибудови, а саме: до 16 серпня 2004 року прибудовано сіни, 2 та 3 поверхи, що було узаконено у встановленому порядку. Площа будинку збільшилась на 125,2 кв.м.
 
            Збільшення площі будинку здійснювалось протягом близько 10 років, протягом всього часу подружнього життя ОСОБА_1 працею та своїми зусиллями допомагала в  цьому, займалась облаштуванням новоствореної частини будинку, її мати допомагала продуктами харчування та грошовими коштами, окрім того, родичі з її боку допомагали, зокрема, у газо-електрозварювальних роботах.
 
            Обґрунтовуючи розмір частки, на яку просить визнати право власності за нею, зазначає, що 33/100 частки від усього будинку відповідає 1/2 частці, на яку збільшився будинок в період їхнього спільного проживання.
 
            Вказує, що з метою ускладнення захисту її прав ОСОБА_3 здійснив поділ будинку, внаслідок чого йому присвоєні різні адреси, а також ним проведено поділ земельної ділянки на дві частини.
 
            Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, вирішено визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
            У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
            Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 
 
            Не погодившись з ухваленим рішенням, представником ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.
 
            В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду не містить обґрунтованих мотивів відхилення вимог за зустрічним позовом. Зазначає, що висновок суду про недоведеність її майнової або трудової участі у збільшенні майна не відповідає вимогам закону.
 
            Вказує, що судом не досліджено обставин збільшення майна за рахунок спільних сімейних вкладів (зусиль). При цьому акцентує увагу, що згідно із законом будь-яке майно набуте під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя.
 
            Зазначає, що власною працею та зусиллями відповідач допомагала у збільшенні розміру будинку, вела домашнє господарство, посилається на інші доводи, на яких ґрунтується зустрічна позовна заява.
 
            Зазначає, що задоволення зустрічного позову виключить правові підстави для задоволення первісного позову.
 
            У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_3   посилається на те, що до 01 січня 2004 року діяв Кодекс про шлюб та сім`ю України, положення якого не врегульовували питання відносин осіб, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
 
            Зазначає, що згідно із наявними у справі доказами будівельні матеріали на здійснення прибудови були придбані до укладення шлюбу.
 
            Вказує, що згідно із даними технічного паспорту за 2003 рік убачається, що приміщення а-3 4,05х11,23, а-4 5,08х3,55, житлова прибудова другого поверху А2-1 9,70х8,20+4,40х1,20 побудовані у 1990 році та введені в експлуатацію в липні 2005 року. Зазначене стосується 37/100 частин будинку та у 1994 році його притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 94 КУпАП.
 
            Роботи були проведені ним та його батьком, внутрішні і оздоблювальні роботи не проводились до 2005 року.
 
            Висновок експерта від 10 вересня 2018 року №18185 вважає неналежним доказом, оскільки він не засвідчує обставин участі ОСОБА_1 у будівництві. Питання готовності незавершеного будівництвом об`єкту на момент розірвання шлюбу експертизою не досліджувалося. Будинок введено в експлуатацію у 2005 році, у зв`язку із чим не може виникати право спільної сумісної власності на майно, що не було введене в експлуатацію на дату розірвання шлюбу.
 
            Окрім того, щодо висновку експертизи від 10 вересня 2018 року №18185 зазначає, що така не була проведена за ухвалою суду, а експерт не повідомлений про кримінальну відповідальність. Також вказує, що перелік питань не узгоджується із примірним переліком питань та завданнями будівельно-технічної експертизи, що визначені у Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Також безпідставно перед експертом поставлено питання встановлення спільного проживання в період з 1992 по 2004 роки та участі відповідача у будівництві. Для проведення експертизи відповідачем не надано необхідної технічної будівельної документації, яка б відповідала встановленим вимогам. Зазначає, що експертиза не відповідає на питання: який перелік та об`єми фактично виконаних будівельних робіт з будівництва (ремонту, реконструкції), яка вартість фактично виконаних робіт з будівництва (ремонту, реконструкції) об`єктів була виконана у період зареєстрованого шлюбу. 
 
            В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Васильєв В.А. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
 
            Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат  Ліщук О.В. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
 
            Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
            
Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.
 
 Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції установлено, що 16 грудня 1992 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір, посвідчений державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Савера Л.Л. та зареєстрований у реєстрі за №1-3075, відповідно до якого ОСОБА_3 купив 37/100 частин житлового будинку без надвірних будівель за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок дерев`яний, одноповерховий, житловою площею 60,9 кв.м, з надвірними будівлями: сарай, вбиральня, огорожа. У конкретне користування покупця перейшли приміщення житлового будинку, позначені на плані літерами: 1-7, жилою площею 19,2 кв.м, 1-6, жилою площею 15,2 кв.м, без надвірних будівель.
 
29 грудня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.
 
26 січня 1999 року місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано у будинку АДРЕСА_1 .
 
03 січня 2003 року між ОСОБА_4 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдарований) укладено договір дарування 63/100 частин житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Савера Л.Л. та зареєстрований у реєстрі за №12 (т.1, а.с.9). Згідно із цим договором ОСОБА_3 прийняв у дар 63/100 частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Жилий будинок , 63/ 100 якого дарується, збудований у 1962 році з дерева, обкладений цеглою, має розмір жилої площі 58,9 кв.м. На цій же земельній ділянці знаходяться сарай - Б, вбиральня - В, огорожа - N.
 
16 серпня 2004 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. 
 
Згідно даних копії Акта обстеження житлово-побутових умов депутата Броварської міської ради Київської області від 24 лютого 2017 року, ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 не проживає протягом останніх шести місяці (том 1 а.с.13).
 
Згідно даних копії Акта обстеження житлово-побутових умов депутата Броварської міської ради Київської області від 06 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 не проживає протягом останніх шести місяців (том 1 а.с.14).
 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої на запит суду 02 листопада 2017 року №102445066, - житловий будинок АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 38055479, зареєстрований за ОСОБА_3 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 01.11.2012, дата внесення запису: 01.11.2012, форма власності: приватна, частка власності: 37/100, підстава виникнення права власності: дублікат договору купівлі-продажу, №2-513, 27.10.2010, нотаріус Київського обласного державного нотаріального архіву Микитенко Н.С., замість договору купівлі-продажу від 16.12.1992р. за №1-3075; дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 01.11.2012, дата внесення запису: 01.11.2012, форма власності: приватна, частка власності: 63/100, підстава виникнення права власності: договір дарування, №12, 03.01.2003, п.н. Броварського міського нотаріального округу Савера Л.Л. (том 1 а.с. 28-30).
 
Відповідно до даних копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 станом на 11 листопада 1992 року самовільно прибудована за життя ОСОБА_6 до житлового будинку веранда, кухня, кладова (розміром 9,60х2,61м), переобладнана кухня (площею 8,70кв.м/прим. 1-5) в житлову кімнату. Самовільно встановлений металевий гараж (розміром 6,10х3,25м.) на відстані 0,60м. від червоної лінії вулиці. Земельна ділянка, площею 600 кв.м. Житлова площа - 60,90 кв.м. Загальна площа - 88,60 кв.м. (том 1 а.с.155).
 
Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 12 липня 2005 року №297 внесені зміни в план забудови земельних ділянок та дозволено оформити технічний паспорт (пункт 1.9) ОСОБА_3 - на самовільно побудовані: прибудова до житлового будинку розміром (4,05х11,23)+(5,08х3,55)м (прим. 2-7 площею 43,4 кв.м, прим. 2-6 площею 19,3 кв.м, прим. 2-5 площею 13,8 кв.м, прим. 2-4 площею 1,3 кв.м), надбудова другого поверху розміром (9,70х8,20)+(4,40х1,20)м (прим. 2-8 площею 18,9 кв.м, прим. 2-9 площею 19,1 кв.м, прим. 2-10 площею 1,0 кв.м, прим. 2-11 площею 9,4 кв.м, прим. 2-12 площею 1,5 кв.м, прим. 2-13 площею 17,2 кв.м, прим. 2-14 площею 9,5 кв.м). Загальна площа будинку - 213,80 кв.м. Житлова площа будинку - 72,30 кв.м. по АДРЕСА_1 (том 1, а.с.178).
 
Згідно з висновком судового експерта Лісниченко С.В. від 10 вересня 2018 року №18185 у період спільного проживання однією сім`єю та шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1992 року по 2004 рік була здійснена добудова та надбудова до будинку АДРЕСА_1 , а саме влаштовано (узаконено рішенням виконкому Броварської міської ради Київської області від 12 липня 2005 року №297): - сіні "а3", розміром 4,05х11,23м.; - сіні "а4", розміром 5,08х3,55 м.; - житлову прибудову (ІІ поверх) "А2-1", розміром 9,70х8,20+4,4х1,2м.
Загальна площа будинку АДРЕСА_1 у період спільного проживання однією сім`єю та шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1992 року по 2004 рік, із урахуванням самовільного будівництва, узаконеного рішенням виконкому Броварської міської ради Київської області від 12 липня 2005 року №297, збільшилася на 125,2 кв.м.
Частка, на яку збільшився будинок АДРЕСА_1 у період спільного проживання однією сім`єю та шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із 1992 року по 2004 рік, із урахуванням самовільного будівництва, узаконеного рішенням виконкому Броварської міської ради Київської області від 12 липня 2005 року №297, становить 65/100. 1/2 від частки будинку АДРЕСА_1 , на яку збільшився вказаний будинок у період спільного проживання однією сім`єю та шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із 1992 року по 2004 рік, із урахуванням самовільного будівництва, узаконеного рішенням виконкому Броварської міської ради Київської області від 12 липня 2005 року №297, становить - 33/100.
(том 1 а.с. 187-206).
 
Згідно даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 06 лютого 2019 року № 155341884 убачається, що 16 жовтня 2018 року проведено реєстраційні дії. Державний реєстратор: Кисіль Ганна Василівна, Броварська районна державна адміністрація Київської області. Підстава виникнення права власності: висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна в натурі, серія та номер: 14/1/18, виданий 11.10.2018, видавник: товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінвентарексперт"; технічний паспорт, серія та номер: інвентаризаційна справа №1925, виданий 11.10.2018, видавник: товариство з обмеженою відповідальністю "Укрінвентарексперт"; заява, серія та номер: 4312, виданий 11.10.2018, видавник: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43549191 від 18.10.2018р. Власник: ОСОБА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1669890632106. Об`єкт нерухомого майна: житловий будинок. Опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 203,6, житлова площа (кв.м.): 89,8. Адреса: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.231).
 
Частково задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що вартість та цінність майна, яке належить ОСОБА_3 істотно збільшилася завдяки її праці, що нею сплачувалися відповідні грошові кошти на проведення відповідних ремонтних робіт, а також про надання її родичами на це будівництво коштів. У зв`язку із викладеним суд зазначив, що не убачає підстав для скасування рішень про державну реєстрацію речових прав ОСОБА_3 на нерухоме майно. Судом також установлено, що ОСОБА_1 не проживає й не користується житловим будинком, перешкод їй не чинилося.
 
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.
 
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина 1 статті 321 ЦК України).
 
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
 
Відповідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
 
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник уважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
 
Вирішуючи спір, судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 не є членом сім`ї власника, на момент звернення до суду із цим позовом як член сім`ї власника не проживала в будинку, суд дійшов вірного висновку про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування на підставі статей 383, 391 ЦК України. 
 
Доводами апеляційної скарги такий висновок суду першої інстанції не спростовується.
 
Так, згідно положень частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте ним, нею до шлюбу, а  також за час шлюбу, але на підставі договору дарування.
 
Відповідно до статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.  Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.
 
Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил, збільшення вартості майна  повинно відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденції загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості як об`єкта, його якісних характеристик.
 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що будинок було добудовано в період шлюбу, отже така добудова є спільною власністю подружжя, відхиляються колегією суддів, оскільки такі не підтверджені достатніми доказами.
 
Твердження апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції помилково не врахував висновків судової будівельно-технічної експертизи, відхиляється колегією суддів з огляду на таке.
 
Так, на підтвердження зустрічних позовних вимог відповідачем ОСОБА_1 надано висновок  судового експерта Лісниченко С.В. від 10 вересня 2018 року №18185 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, згідно з даними якого, зокрема, експертом зроблено висновок, що "у період спільного проживання однією сім`єю та шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 1992 року по 2004 рік була здійснена добудова та надбудова до будинку АДРЕСА_1 , а саме влаштовано (узаконено рішенням виконкому Броварської міської ради Київської області від 12 липня 2005 року №297): - сіні "а3", розміром 4,05х11,23м.; - сіні "а4", розміром 5,08х3,55 м.; - житлову прибудову (ІІ поверх) "А2-1", розміром 9,70х8,20+4,4х1,2м".
 
Проте з матеріалів справи убачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 1995 року по 16 серпня 2004 року, визначення періоду спільного проживання однією сім`єю до часу реєстрації шлюбу (29 грудня 1995 року) не є компетенцією судового експерта при проведенні будівельно-технічної експертизи.
 
При цьому, позивачем ОСОБА_3 надано ряд документів, які підтверджують придбання будівельних матеріалів протягом 1993-1994 року, а саме: товарно-транспортні накладні №07670 від 08 вересня 1994 року на придбання лісу, №07688 від 11 жовтня 1994 року на розпил лісу, №07689 від 11 жовтня 1994 року на розпил лісу; ордер №1870 від 05 жовтня 1994 року про відпуск лісопродукції; накладна №124 від 17 травня 1994 року на цеглу; накладна №293 на цеглу; ордер №1869 від 05 жовтня 1994 року на деревину; накладна №44 від 31 травня 1994 року, накладна №274 від 22 вересня 1994 року на цеглу, квитанція до прибуткового касового ордеру від 19 травня 1993 року на придбання цегли, квитанція до прибуткового касового ордеру №135 від 08 вересня 1994 року на розпил лісу.
 
Окрім того, згідно даних постанови від 30 вересня 1994 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Броварської міської ради народних депутатів ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення статті 97 КУпАП, яка передбачала відповідальність за самовільне будівництво будинків або споруд, а так само самовільна зміна архітектурного вигляду будинків або споруд під час експлуатації.
 
Доказів на підтвердження збільшення вартості нерухомого майна (спірного будинку)   внаслідок спільних затрат подружжя (сторін у цій справі), матеріали справи не містять.
 
При цьому, колегія суддів зауважує, що на час розірвання шлюбу (16 серпня 2004 року) добудова до житлового будинку мала статус самочинно збудованого нерухомого майна, яке не може бути предметом поділу.
 
Питання застосування позовної давності судом не вирішується, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено у зв`язку із недоведеністю. 
 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
 
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2019 року - без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 14 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         В.В.Саліхов

В.В. Соколова