Ухвала
Іменем України 
25 травня 2019 року
м. Київ
справа № 461/1166/20
провадження № 51-1989 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року про повернення апеляційної скарги,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на бездіяльність начальника Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області у кримінальному провадженні № 12018140300000512.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на вказану ухвалу слідчого судді залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повернуто останнім, оскільки вони не усунули недоліки апеляційної скарги.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що заявники не погоджуються з ухвалою слідчого судді від 10 лютого 2020 року та ухвалою апеляційного суду від 03 березня 2020 року, якою повернуто апеляційну скаргу, просять їх скасувати та скерувати матеріали до суду першої інстанції для розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 і         ОСОБА_5 залишено без руху з наданням їм п`ятнадцятиденного строку для усунення недоліків з дня її отримання. 
Зокрема, в цій ухвалі вказано, що скаржники, не погоджуючись, окрім іншого, з ухвалою слідчого судді, не звернули уваги на те, що предметом розгляду суду касаційної інстанції у відповідності до статті 424 КПК можуть бути ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, тобто ухвала апеляційного суду, якою повернуто апеляційну скаргу, а не ухвала слідчого судді постановлена судом першої інстанції.
При цьому, зміст касаційної скарги ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зводився не до суті прийнятого судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення, а до незаконності ухвали слідчого судді, що не може бути предметом касаційного розгляду.
Водночас вимоги касаційної скарги про скасування, і ухвали слідчого судді, і ухвали апеляційного суду та скерування матеріалів до суду першої інстанції не узгоджувалися з положеннями статті 436  КПК.
В ухвалі, якою залишено без руху касаційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , їм роз`яснювалися вимоги статті 427 КПК, відповідно до якої у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались зі статтею 436 КПК.
При цьому скаржникам в резолютивній частині цієї ухвали визначено строк на усунення недоліків та роз`яснено порядок їх виконання.
В межах встановленого строку на усунення недоліків скаржники звернулися до касаційного суду з повторною касаційною скаргою в якій ставлять вимогу про скасування ухвали слідчого судді та ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді першої або апеляційної інстанції. 
Проте  ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повторно не дотрималися вимог статті 427 КПК та не врахували вказівок суду касаційної інстанції. 
Зокрема, у повторній касаційній скарзі скаржники знову не наводять належні доводи у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали апеляційного суду про повернення апеляційної скарги, яка і є предметом оскарження, та конкретних порушень вимог закону, які на їх думку, були допущені судом апеляційної інстанції.  
Так, зміст їх повторної касаційної скарги знову зводиться не до суті прийнятого судом апеляційної інстанції оскаржуваного рішення, а до незаконності ухвали слідчого судді, що не може бути предметом касаційного розгляду.
До того жвимоги скаржників знову викладені не у відповідності до статті 436 КПК.
Отже, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не усунули недоліки, на які їм вказувалося в ухвалі касаційного суду, а відтак їх касаційна скарга підлягає поверненню.
При цьому, відповідно до частини 4 статті 428 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Крім того, звертаємо увагу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на те, що вони не позбавленні можливості звернутися за правовою допомогою.
На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 3 статті 429  КПК, Суд
постановив:

Повернути  ОСОБА_4 і ОСОБА_5 їхкасаційну скаргу на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 10 лютого 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03 березня 2020 року про повернення апеляційної скарги.
 
            Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                    ОСОБА_3