Номер провадження: 22-ц/813/660/20 
Номер справи місцевого суду: 495/5181/19
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого – судді Ващенко Л.Г.
суддів – Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С., 

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 жовтня 2019 року (одноособово суддя Прийомова О.Ю.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, 

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)
21.06.2019 року ОСОБА_1  звернулась із позовом до  ОСОБА_2  про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, а саме: додаткові витрати на навчання дитини в спеціалізованій християнській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов «Ріка життя» за 2018-2019 роки у розмірі 27 000 гривень одноразово; додаткові витрати на відпочинок та оздоровлення дитини в літньому таборі за період з 18.06.2018 року по 29.06.2018 рік у розмірі 3 150 гривень одноразово; додаткові витрати на лікування та медичне обстеження дитини у 2018-2019 роках у розмірі 4 029 гривень одноразово; додаткові витрати на залізничні квитки у розмірі 1 033, 46 гривень одноразово; додаткові витрати на навчання та розвиток дитини у розмірі 2 500 гривень щомісячно.
Позов обґрунтовано наступним.
30.03.2002 року між сторонами укладено шлюб, у шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.11.2013 року шлюб між сторонами розірваний. 
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуті аліменти в розмірі ј всіх видів заробітку щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.10.2013 року та до досягнення дитиною повноліття.
З жовтня 2013 року вона самостійно виховує дитину, а відповідач не цікавиться життям дитини, її здоров`ям, духовним, фізичним і моральним розвитком. З липня 2016 року позивачка разом із дитиною проживає у м. Києві, зверталась до відповідача з проханням брати участь у додаткових витратах, пов`язаних з необхідністю лікування, навчання та розвитку сина, однак відповідач ігнорує всі її прохання.
Посилаючись на те, що син, з метою розвитку здібностей, відвідує християнську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов і вартість навчання є платним, в червні 2018 року син відвідував літній табір з напрямком робототехніки, з 2013 року син почав скаржитись на погіршення зору і у 2018-2019 роках проходив лабораторні дослідження, крім того, вартість виготовлення окулярів є значною, позивачка просила позов задовольнити.
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2019 року у задоволенні позову відмовлено.
(короткий зміст вимог апеляційної скарги) 
ОСОБА_1 не погодилась із заочним рішенням суду від 30.10.2019 року і подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)
Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає: 
Суд в рішення послався на п.п.18,19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України" при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3, зазначивши, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо. Посилання суду на п. 18 зазначеної постанови є частковим, оскільки в ньому звертається увага на те, що передбачена ст. 185 СК участь в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можливо лише у разі притягнення батьків. У цьому випадкау йдеться про фактичні або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат вони мають бути визначені в рішенні окремо. Не зрозумілим є посилання суду на п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 про те, зокрема, що укладення договору про припинення права на аліменти для дитини не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від дитини, від обов`язку брати участь у додаткових витратах на неї, викликаних особливими обставинами.
Суд необґрунтовано зазначив, що додаткові витрати на дитину мають підтверджуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування та санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
До позову додані квитанції про витрати на лікування і на оплату відпочинку дитини в таборі, квитанції про оплату навчання у спеціалізованій школі, однак суд вважає, що позовні вимоги зводяться до того, що дитина потребує додаткових витрат, які позивач фактично сплатила за навчання сина з поглибленим вивченням іноземних мов та перебування у літньому таборі. Суд зазначив, що у сенсі розуміння ст. 185 СК України, вказані витрати не є додатковими, оскільки не зумовлені особливими обставинами. Між тим, ст. 185 СК України чітко зазначено, що додатковими витратами на дитину є витрати, що викликані особливими обставинами до яких відносяться розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо.
В рішенні зазначено, що позивачем не надано жодного доказу щодо схильності дитини до навчання іноземних мов і доказів, що вказані навчання зумовлюють непереборне бажання сина у розвитку здібностей вказаного напрямку та чому саме дитина потребує цих знань. Не зрозуміло, яким чином можна довести суду, що дитина схильна до навчання іноземних мов і вказане навчання зумовлює непереборне бажання сина у розвитку здібностей вказаного напрямку та чи потрібне це навчання для подальшого влаштування якнайкращого життя дитини, оскільки вивчення іноземних мов є нормальним і звичайним бажанням кожної людини.
Суд оцінює перебування дитини у літньому таборі правом позивача, а не обов`язком понесення додаткових витрат. Відпочинок у літньому таборі, у сенсі ст. 180 СК України, є обов`язком батьків брати участь у додаткових витратах на дитину. Придбання залізничних квитків до додаткових витрат не віднесено, оскільки перебування дитини у таборі, на думку суду, не зумовлено обов`язком батьків у несенні додаткових витрат, а також, що з квитків достовірно неможливо встановити необхідність переїзду дитини саме до літнього табору, адже у квитанції про сплату вартості табору не вказано місце його знаходження. Однак вона з сином проживає у м. Києві, квитки придбані за сполучення Київ - Білгород- Дністровський.
До додаткових витрат не віднесено і оплату вартості медичного обстеження та лабораторних досліджень для придбання окулярів з посиланням на те, що погіршення зору дитини та рекомендація лікарів у несенні окулярів не є особливою обставиною, що зобов`язує батьків приймати участь у додаткових витратах.
Суд виходив з того, що всі ці витрати є основними витратами по утриманню дитини, які повинні покриватися за рахунок доходу позивача та аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак таке твердження суду є неправомірним, оскільки витрати на лікування можуть відноситися до додаткових витрат, у розумінні ст. 185 СК України.
Відповідно до ст. 185 СК України, вона має право на отримання від відповідача додаткових витрат на утримання дитини, його розвиток, лікування та відпочинок у фіксованій постійній сумі до досягнення повноліття. 
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
        Відповідачі ОСОБА_2 не скористався правом надати відзив, заперечення або пояснення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА 
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.03.2002 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , у шлюбі в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.11.2013 року шлюб між сторонами розірваний. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти в розмірі ј всіх видів заробітку щомісяця, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.10.2013 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.12-15).
13.06.2018 року позивачка сплатила 3 150 гривень за перебування дитини ОСОБА_5 2004 року народження у літньому таборі в період з 18.06. по 29.06. (а.с.25).
Згідно довідки №69 від 14.05.2019 року, дитина ОСОБА_3 , 2004 року народження, навчається у спеціалізованій християнській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов «Ріка життя», в 9 класі. Оплата навчання за 2018-2019 навчальний рік внесена у розмірі 27 000 гривень (а.с.18).
21.06.2019 року ОСОБА_1  звернулась із позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання сина: додаткові витрати на навчання дитини в спеціалізованій християнській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов «Ріка життя» за 2018-2019 роки у розмірі 27 000 гривень одноразово; додаткові витрати на відпочинок та оздоровлення дитини в літньому таборі за період з 18.06.2018 року по 29.06.2018 року у розмірі 3 150 гривень одноразово; додаткові витрати на лікування та медичне обстеження дитини в 2018-2019 роки у розмірі 4 029 гривень одноразово; додаткові витрати на залізничні квитки у розмірі 1 033, 46 гривень одноразово; додаткові витрати на навчання та розвиток дитини у розмірі 2 500 гривень щомісячно (а.с.1-7).
На підтвердження перебування дитини у дитячому таборі в період з 18.06.2018 року по 29.06.2018 року і витрат на проїзд до дитячого табору у червні 2018 року, позивачка надала копію посадочного документу від 21.05.2019 року на потяг сполученням Київ-Білгород-Дністровський на 18.08.2019 року, а також посадочний документ від 01.06.2019 року на потяг сполученням Білгород-Дністровський-Київ на 23.06.2019 року (а.с.19,26).
Відповідно до товарного чека від 01.09.2018 року, вартість лінз та роботи склала 600 гривень (а.с.24).
15 і 18 січня 2019 року, за надання результаті аналізів ОСОБА_3 , сплачені кошти у розмірі 336 гривень та 1 029 гривень (а.с.21,22).
Згідно квитанції від 26.01.2019 року ОСОБА_5 надані мед. послуги в розмірі 460 гривень (а.с.20).
Із записів медичної карти консультативно-діагностичної поліклініки НДСЛ «Охматдит» амбулаторного хворого, після огляду окулістом 01.02.2019 року, ОСОБА_5 показані окуляри (а.с.27).
У лютому 2019 року, видані товарні чеки №№ АМ 521361 і АМ522457 про придбання товарів і надання послуг на суму 805 гривень, 300 гривень і 499 гривень (а.с.23).
Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.
Між сторонами виникли правовідносини з обов`язку батьків нести додаткові витрати на дитину, які регулюються нормами СК України.
(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)
Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив з того, що вимоги в частині стягнення витрат на навчання дитини у школі, на оздоровлення дитини в літньому таборі, медичне обстеження і придбання окулярів не є додатковими й повинні покриватись за рахунок аліментів, а вимоги в частині стягнення 2 500 гривень щомісячно на навчання та розвиток дитини є недоведеними (а.с.50-55).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Батьки зов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину (ст. 185 ч.ч.1,2 СК України).
До особливих обставин, насамперед, слід віднести випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Наявність таких обставин має довести особа, яка пред`явила позов.
З матеріалів справи вбачається, що дитина  ОСОБА_5 , 2004 року народження навчається у спеціалізованій християнській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов «Ріка життя». У червні 2018 року дитина відпочивала у дитячому таборі з 18.06.2018 року по 29.06.2018 року, а в січні та лютому 2019 року проходила медичне обстеження і здавала аналізи, після огляду окулістом, дитині показано носіння окулярів.
У розумінні ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат слід доводити, при цьому, зазначені кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Оскільки витрати понесені позивачкою на навчання дитини у спеціалізованій загальноосвітній шкоді з поглибленим вивченням іноземних мов, а також на відпочинок дитини у дитячому таборі, на проходження медичного огляду зі здачею аналізів та придбання окулярів, зважаючи на вимоги ст. 185 СК України, не є додатковими і повинні покриватись за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання дитини на підставі рішення суду від 05.12.2013 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові в цій частині.
Правильним є і висновок суду в частині відмови у позові про стягнення витрат на навчання та розвиток дитини у розмірі 2 500 гривень щомісячно з підстав недоведеності вимог у цій частині.
Позовна заява і апеляційна скарга не містять належних обґрунтувань та доказів щодо можливих додаткових витрат позивачки у розмірі 2 500 гривень щомісячно на навчання та розвиток дитини на період з 21.06.2019 року і до повноліття дитини.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.
Зважаючи на те, що позивачка не надала суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження щодо понесених нею додаткових витрат, а також можливих додаткових витрат у майбутньому, відсутні правові підстави для скасування рішення суду. 
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи позивачки ОСОБА_1 у скарзі, що: суд на свій розсуд необґрунтовано прийняв рішення, мотивуючи тим, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо); до позову додані квитанції про витрати на лікування, на оплату відпочинку в таборі, на оплату навчання в спеціалізованій школі; суд необґрунтовано прийшов до висновку, що дитина не потребує додаткових витрат на навчання сина з поглибленим вивченням іноземних мов та перебування у літньому таборі, що придбання залізничних квитків на ім`я сина на дати його перебування у таборі не можна відносити до додаткових витрат; суд помилково зазначив, що вимоги  про стягнення оплати вартості медичного обстеження та лабораторних досліджень, придбання окулярів не є додатковими; відповідно до ст. 185 СК України, у позивачки є право на отримання додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 2 500 гривень щомісячно на розвиток, лікування та відпочинок дитини у фіксованій постійній сумі до досягнення дитиною повноліття, - не заслуговують на увагу.
У розумінні ст. 185 СК України, відповідач, як батько дитини, повинен нести додаткові витрати на утримання дитини. Разом з тим, виходячи з обґрунтувань та наданих позивачкою доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення додаткових витрат, оскільки витрати позивачки на навчання дитини у спеціалізованій загальноосвітній шкоді з поглибленим вивченням іноземних мов, а також на відпочинок дитини у дитячому таборі, на проходження медичного огляду зі здачею аналізів та придбання окулярів не є додатковими і мають покриватись за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання дитини на підставі рішення суду.
Вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання та розвиток дитини у розмірі 2 500 гривень щомісячно з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини не містять обґрунтувань та доказів про якій саме йдеться щомісячні додаткові витрати на навчання та розвиток дитини у вказаний період.
Додаткові витрати стосуються особливих обставин, до яких закон відносить насамперед випадки, коли дитина потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей, при цьому, визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. 
Навчання дитини у загальноосвітній школі з поглибленим вивченням іноземної мови відноситься до загального розвитку дитини. Витрати позивачки на літній відпочинок дитини у таборі, проходження медичного огляду і придбання окулярів також не зумовлені особливими обставинами. Позивачка самостійно, на власний розсуд, обрала заклад, у якому дитина навчається, а також провела літній відпочинок.
Оскільки позивачка не навела особливих обставин, що свідчили б про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат, які викликані розвитком здібностей дитини, хворобою тощо, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові. 
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду – без змін.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Позивачка, у встановленому законом порядку, звільнена від сплати судових витрат, а отже судових витрат не понесла.
        ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:         

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –залишити без задоволення.
Заочне Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до ст. 389 ч.3 п.2 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.         Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 17.04.2020 року. 

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська 
                                                Є.С. Сєвєрова