ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/3772/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                         судді-доповідача Чумака С.Ю.,
                                                   суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2019 в адміністративній справі № 280/3772/19 (суддя І інстанції – Прасов О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайн-Холл"    до Головного управління ДФС у Запорізькій області    про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 02.04.2019 за № 0004451413, прийняте ГУ ДФС у Запорізькій області.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року в адміністративній справі № 280/3772/19 адміністративний позов задоволений.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої  інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а саме ст. 13, 14, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про валюту та валютні операції», що призвело до прийняття необґрунтованого рішення. 

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не  надходив.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

На підставі інформації уповноваженого банку ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» від 08.02.2018 за № 26-500БТ, 09.07.2018 за № 26-2626, від 09.08.2018 за № 26-3165, від 07.09.2018 за № 26-3595  про порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків у сфері ЗЕД за період з 06.07.2017 року по 26.02.2019 за  контрактами  № 33/2016 від 01.05.2016, № 18/2015 від 12.10.2015, № 14/2015 від 23.09.2015, № 72/2016 від 01.12.2016, № 37/2016 від 01.05.2016, № 56/2017 від 15.10.2015, № 54/2017 від 01.11.2017 у  період з 20.02.2019 по 26.02.2019 ГУ ДФС у Запорізькій області (далі – відповідач) проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "ВАЙН-ХОЛЛ" (далі – позивач) з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 06 липня 2017 року по 26 лютого 2019 року.
За результатами перевірки складено Акт №123/08-01-14-13/39805346 від 05.03.2019 (далі – Акт перевірки) (а.с. 9-23).
Згідно з висновками Акту перевірки відповідачем  встановлені  порушення:  ст. 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.94 № 185/94-ВР (далі – Закон № 185)  із змінами та доповненнями,  Закон України від 21 червня 2018 року № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції» (далі – Закон № 2473)  згідно із зовнішньоекономічними договорами:
- за період з 06.07.2017 по 26.02.2019 на ТОВ «ВАЙН-ХОЛЛ» рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 275,63 євро, з порушенням граничного терміну (27.01.2018 року) у кількості 1 календарний день в сумі 275,63 євро;
- за період з 06.07.2017 по 26.02.2019 на ТОВ «ВАЙН-ХОЛЛ» рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 942,60 євро, з порушенням граничного терміну (29.01.2018 року) у кількості 80 календарних днів в сумі 942,60 євро; 
- за період з 06.07.2017 по 26.02.2019 на ТОВ «ВАЙН-ХОЛЛ» рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 2303,50 євро, з порушенням граничного терміну (02.01.2018 року) у кількості 62 календарних днів в сумі 2 303,50 євро;
- за період з 06.07.2017 по 26.02.2019 на ТОВ «ВАЙН-ХОЛЛ» рахувалась дебіторська заборгованість в сумі 1748,48 євро, з порушенням граничного терміну (03.06.2018) у кількості 23 календарних днів в сумі 1748,48 євро. 
В Акті перевірки зазначено, що за порушення ст. 2, на підставі  ст. 4 Закону № 185/94-ВР  із змінами та доповненнями буде нарахована пеня за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Відповідно до пункту 5  статті 13 Закону № 2473-VIII  (із змінами та доповненнями), порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару)».
За результатами перевірки відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 02.04.2019 № 0004451413, яким за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «ВАЙН-ХОЛЛ» нараховано пеню у сумі 25967 грн 22 коп.(а.с. 8).
Позивач оскаржив податкове повідомлення-рішення від 02.04.2019 № 0004451413 до ДФС України.
За результатами  розгляду скарги ТОВ «Вайн-Холл» ДФС України прийнято рішення від 20.06.2019 № 2818/6/99/99-11-04-02-25, яким податкове  повідомлення-рішення від 24.04.2019 № 0004451413 залишено без змін, а скарга –без задоволення (а.с 26-27). 
На думку позивача, застосовані до позивача штрафні (фінансові) санкції (пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД) є заходом впливу в розумінні ч. 5 ст. 13, п. 3 ч. 1 ст. 14  Закону № 2473, а відтак,  відповідно до ч. 2 ст. 15   цього Закону заходи впливу можуть бути застосовані лише  протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення. Відповідач застосував  заходи впливу, які передбачені в спірному податковому повідомленні-рішенні, з пропуском законодавчо встановленого шестимісячного строку на їх застосування, що є підставою для скасування такого рішення.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, погодившись із доводами позивача, виходив з того, що норми ч. 2  ст. 15 Закону № 2473 поширюються на спірні відносини, тому   відповідачем заходи впливу у виді пені податковим повідомленням-рішенням від 02.04.2019 № 0004451413 до позивача застосовані з пропуском встановленого законом шестимісячного строку на їх застосування.        
Між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи, наявність порушень вимог   ст. 2 Закону  № 185/94-ВР та калькуляцій сум, існує лише спір щодо застосування до спірних правовідносин статей строку, передбаченого частиною 2 статті 15 Закону № 2473.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ст. 2 Закону № 185 (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин)    (втратив чинності 07.02.2019)  імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документарного акредитиву строк, передбачений частиною першою цієї статті, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента. Строк та умови завершення імпортної операції без увезення товару на територію України визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Національним банком України. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1  ст. 4 Закону № 185 порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями  1  і  2  цього  Закону  або встановлених Національним банком України відповідно до статей  1  і  2  цього  Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).
У разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом (ч. 10  ст. 11 Закону № 2473  (набрав чинності 07.07.2018, введений в дію 07.02.2019, тобто був чинним на час прийняття спірного рішення відповідача).
Згідно з ч. 5  ст. 13 Закону № 2473 порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
За матеріалами справи інформацію про виявлені порушення відповідач отримував від уповноваженого банку ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО»: 13.02.2018 за вх. № 529/10; 13.02.2018 за вх. № 1529/10; 16.07.2018 за вх. № 1831/10; 16.08.2018 за вх. №15483/7; 12.09.2018 за вх. № 2313/10.
Заходи впливу застосовані відповідачем спірним податковим повідомленням-рішенням від 2 квітня 2019 року № 0004451413, тобто під час дії Закону № 2473.
У ч. 10  ст. 11 Закону № 2473  зазначено, що у разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право застосовувати заходи впливу, передбачені законом.
Як зазначалось вище, відповідальність за порушення граничних строків розрахунків встановлена статтею 13 Закону № 2473.
За приписами п. 3 ч. 1  ст. 14 Закону № 2473, за порушення вимог валютного законодавства (крім порушення строків за операціями з експорту та імпорту товарів, відповідальність за яке встановлюється згідно із  статтею 13 цього Закону) можуть бути застосовані: до юридичних осіб (крім уповноважених установ) – заходи впливу у вигляді штрафних санкцій.
Отже, відповідальність за порушення строків за операціями з експорту та імпорту товарів не відноситься до заходів впливу, визначених у статті 14 Закону № 2473.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 14 Закону № 2473 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, має право адекватно вчиненому порушенню застосувати до юридичних осіб (крім уповноважених установ) захід впливу у вигляді штрафних санкцій у розмірі до 100 відсотків суми операції, проведеної з порушенням валютного законодавства.
Тобто статтею 14 Закону № 2473 визначені заходи впливу до юридичних осіб у вигляді штрафних санкцій і ці заходи впливу є відмінними від пені, передбаченої у статті 13 цього Законує.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 2473 порядок застосування заходів впливу, передбачених  статтею 14  цього Закону, у тому числі розмір штрафних санкцій, встановлюється, зокрема до юридичних осіб (крім уповноважених установ) – Кабінетом Міністрів України.
За приписами ч. 2  ст. 15 Закону № 2473 заходи впливу можуть бути застосовані протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення.
Отже, ч. 2 ст. 15 Закону № 2473 встановлені строки, які застосовуються саме до заходів впливу, визначених у статті 14 цього Закону, до яких не відноситься відповідальність за порушення строків за операціями з експорту та імпорту товарів, яка встановлена статтею 13 цього Закону.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції помилково здійснено висновок, що строки, визначені у ч. 2 статті 15 Закону № 2473, розповсюджуються на застосування пені, передбаченої статтею 13 цього Закону, оскільки статтею 14 та ч. 1 ст. 15 Закону чітко визначено, що відповідальність (пеня) за порушення граничних строків розрахунків не відноситься до заходів впливу, визначених статтею 14, тоді як строки у ч. 2 ст. 15 застосовуються саме до заходів впливу, передбачених  статтею 14  Закону № 2473, про що безпосередньо зазначено у ч. 1 ст. 15 цього  Закону.
При цьому, відповідно до пп. 19-1.1.4  п. 19-1.1  ст. 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюють контроль, у тому числі,  за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті
За приписами пп. 54.3.3. п. 54.3  ст. 54  Податкового Кодексу контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Отже, Податковим кодексом України чітко визначено, що пеня за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності застосовується контролюючим (податковим) органом за правилами саме цього кодексу, тобто в порядку, який передбачений для прийняття податкових повідомлень-рішень, а відповідно і строки застосування пені також визначаються саме цим Кодексом, оскільки будь-якого застереження з цього приводу Податковий кодекс України не містить.
Строки давності для визначення грошових зобов`язань встановлені статтею 102 Податкового кодексу України.
При цьому, згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання  податкової декларації,  та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Таким чином, для нарахування пені як і для нарахування інших грошових зобов`язань Податковим кодексом України встановлений строк у 1095 днів, який слід рахувати з першого дня прострочення граничного строку розрахунків. 

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Судом першої інстанції помилково здійснено висновок, що строки, визначені у ч. 2 статті 15 Закону № 2473, розповсюджуються на застосування пені, передбаченої статтею 13 цього Закону, а тому позов задоволений безпідставно.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим  апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки справа відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями  242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Запорізькій області задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.10.2019 в адміністративній справі № 280/3772/19 скасувати.

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАЙН-ХОЛЛ" (код ЄДРПОУ 39805346) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ 39396146) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 2 квітня 2019 року № 0004451413 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.    

  Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                            І.В. Юрко