Дата документу 09.06.2020 Справа № 939/2207/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 939/2207/19                                        Головуючий у 1 інстанції: Новікова Н.В.
№ 22-ц/807/1899/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 23 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Бородянської державної нотаріальної контори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бородянської державної нотаріальної контори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_2 . Після її смерті залишилась земельна ділянка розміром 5,51 га. з кадастровим №1424583500:00:00:00:202, що розташована у с. Новозар`ївка Старобешівського району Донецької області. Для отримання витягу він звернувся до органів Держгеокадастру, але з об`єктивних причин витяг отримати не вдалось.

Посилаючись на зазначені обставини спросив суд, визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 23 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається. що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бородянської державної нотаріальної контори, який було уточнено, та в якому позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку. 

Позов мотивований наступними обставинами. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.56).
Позивач ОСОБА_1 доводився сином померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.58).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшли всі права і обов`язки, які належали спадкодавцю за життя.
Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ДН №072746 від 29.08.2002 за життя спадкодавцю ОСОБА_2 належало право власності на земельну ділянку з кадастровим №1424583500:00:00:00:202 площею 5,51 га., з цільовим призначенням – для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новозар`ївської сільської ради (а.с.57).
Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на вище зазначену земельну ділянку, однак у видачі відповідного свідоцтва відповідач відмовила у зв`язку з неможливістю отримання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.02.2017 (а.с.50).

Відповідно до листів Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 02.04.2018, Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 12.03.2018, було розглянуте звернення позивача та відмовлено у наданні витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, розташовану на території Старобешівського району Донецької області. Підставами відмови стало те, що Відділ Держземагентства у Старобешівському районі Донецької області відповідно до наказу Держземагентства України від 02.12.2014 №396 «Про тимчасове переміщення територіальних органів Держземагентства у Донецькій області» у зв`язку із розташуванням на тимчасово неконтрольованій території переміщено до м. Волноваха без перевезення архівних матеріалів. На даний час діяльність Відділу припинена, всі працівники Відділу, в тому числі державні кадастрові реєстратори звільнені. Головне управління не володіє інформацією про присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки, на яку виданий державний акт на право приватної власності на землю від 29.08.2002 №15062 (копія якого додана до звернення) та про наявність відомостей про земельну ділянку у Державному земельному кадастрі. Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером, вказаним у копії державного акта, відсутні у Державному земельному кадастрі. Здійснити державну реєстрацію земельної ділянки, розташованої на території Старобешівського району Донецької області, відповідно до пункту 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2012 №1051, не є можливим, оскільки населені пункти Старобешівського району Донецької області розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085 віднесені до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово це здійснюють свої повноваження (а.с.52, 53).

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що відповідно до ст.1261 ЦК України позивач належить до першої черги спадкоємців ОСОБА_2 за законом.
Він прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії та паспортом позивача (а.с.50, 54, 55).

Але разом з тим, спірним залишилося питання щодо належності спірної земельної ділянки спадкодавцю ОСОБА_2 .

Згідно з п.8 ч.1 ст.27 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), правовстановлюючими документами, які підтверджують право власності, є в тому числі: державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року.

Цивільно-правовий інститут набуття та виникнення права власності на нерухоме майно в різні періоди по-різному був урегульований на законодавчому рівні. У зв`язку із цим держава задекларувала визнання дійсними прав на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності Законом №1952-IV.
Відповідно до положень ч.3 ст.3 Закону №1952-IV права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Згідно з ч.1 ст.125 ЗК України в редакції, чинній на момент видачі спадкодавцю ОСОБА_2 . Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДН №072746 від 29.08.2002, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.
Як зазначив суд першої інстанції, він позбавлений можливості перевірити наявність державної реєстрації права власності спадкодавця ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку та набуття спадкодавцем права власності на неї, оскільки відомості про земельну ділянку з кадастровим номером, вказаним у Державному акті на право приватної власності на землю серії IV-ДН №072746 від 29.08.2002 відсутні у Державному земельному кадастрі, що підтверджено листом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області від 12.03.2018 (а.с.53).

Тож суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів належності права власності на спірну земельну ділянку спадкодавцю ОСОБА_3 , що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Такі висновки суду не ґрунтуються на законі, тому що позов заявлено до неналежного відповідача, а відтак вирішувати питання доведеності та законності позову суд не повинен був.
Тож оскаржуване судове рішення є суперечливим.

Разом з тим, судова колегія не вбачає підстав для його скасування з формальних причин з огляду на те, що у судовому рішенні містяться посилання на неналежність відповідача.

Так, суд зазначив, що відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Тож Бородянська державна нотаріальна контора, визначена позивачем у позовній заяві не є належним відповідачем.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, належними відповідачами у цій справі мають бути інші спадкоємці спадкодавця ОСОБА_2 (за їх наявності), або територіальна громада с. Новозар`ївка Старобешівського району Донецької області в особі відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Нотаріальна контора не оспорює та не заперечує права позивача, а лише констатує неможливість їх нотаріального оформлення через об`єктивні причини.

За таких обставин висновок суду про неможливість задоволення позову, заявленого до неналежного відповідача є правильним та підстав для скасування оскаржуваного судового рішення судова колегія не вбачає.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 23 березня 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 червня 2020 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков