П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
14 квітня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 22-5279                                                  Головуючий у1-й інстанції - Чірков Г. Є.
Унікальний № 363/4435/18                                                              Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
                    
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Орел Руслани Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатну дружину, -
 
у с т а н о в и л а:
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 пред`явила в суд позов до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатну дружину, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача (а.с.1-3).
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що вона є непрацездатною, отримує пенсію за віком у розмірі 1 508 грн 94 коп. Однак зазначених коштів їй не вистачає для того, щоб забезпечити себе належним рівнем життя. В свою чергу, відповідач, який є її колишнім чоловіком, матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча за своїм матеріальним становищем може надавати таку допомогу.
Рішенням Вишгородського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю заявленого позову.
 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через адвоката Орел Р. В., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі  (а.с.122-125).
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у визначений судом строк не подав, ухвала про відкриття апеляційного провадження у справі разом із копією апеляційної скарги отримані відповідачем 07 березня 2020 року (а.с.139).
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга адвоката Орел Р. В.  в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.
          Сторони перебували у шлюбі з  січня 1981 року до вересня 2017 року.
          Рішенням Вишгородського районного суду міста Києва від 22 вересня 2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
          З виписки із медичної карти стаціонарного хворого 1467/673 встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 29 березня 2018 року по 08 квітня 2018 року, їй встановлено діагноз ЖКХ. Хронічний панкреатит. Гіпертонічна хвороба ІІ стадія. 1-й ступінь, ризик-3, СН І ст. Багатовузловий зоб.
          Крім того, згідно з відомостями витягу з історії хвороби № 18119/202944/1046 ОСОБА_1 потребує санаторно-курортного лікування.
          З довідки про доходи Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської облатці № 1458 9915 4961 5114 від 06 червня 2019 року встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку і отримує пенсію за віком, розмір якої складає 1 559 грн.
          Відповідно до довідки ТОВ «Девол-Будмонтаж» № 20 від 09 грудня 2019 року ОСОБА_2 працює головним інженером та з січня 2019 року по листопад 2019 року отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 3 600 грн.
          Про такі ж обставини йдеться й у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 08 листопада 2019 року.
          Позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 06 жовтня 2000 року разом з дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання № 3240 від 24 жовтня 2019 року та довідкою № 5264 від 11 листопада 2019 року.
          Згідно з відомостями довідки Вишгородського відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління у Київській області Пенсійного фонду № 8496 2447 6444 6414 від 18 липня 2019 року ОСОБА_2 перебуває на пенсійному обліку й отримує пенсію за віком в розмірі 5 524 грн 77 коп. Зазначене підтверджується витягом з порталу електронних послуг Управління Пенсійного фонду України.
          За встановлених обставин, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 районний суд виходячи  із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність 1 497 грн. (з 01.01.2019 до 30.06.2019) та розміру пенсії позивачки 1 553 грн 94 коп. ( у період з січня 2019 року по травень 2019 року), а також того факту, що відповідач, 1957 року народження вже досяг пенсійного віку і сам є непрацездатним з березня 2017 року, хоча продовжує тимчасово працювати, дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по утриманню непрацездатної колишньої дружини.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення  (а.с.117-118).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
          Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи.
          Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
          Частиною 4 ст. 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
          Отже право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.
          Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових сукупності певних умов: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі (нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення); можливість другого з колишнього подружжя надавати матеріальну допомогу.
          Отже право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка  не забезпечена прожитковим мінімумом.
          
          Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
          У даній справі позивачем не надано доказів, що вона має рівень матеріального забезпечення нижчий від прожиткового мінімуму встановленого законом для осіб, які  втратили працездатність.
          Законом України  «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлені наступні розміри прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність: з 01.01.2018 - 1 373 грн; з 01.07.2018 - 1 435 грн; з 01.12.2018 - 1 497 грн.
          Позивач звернулась до суду з  позовом про стягнення аліментів у жовтні 2018 року (а.с.1).
          На час звернення до суду розмір її пенсії за віком складав 1 508 грн. 94 коп. (а.с.12), тобто її матеріальне забезпечення за рахунок пенсії було, хоча і не набагато, але вищим від прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб.  
          Протягом часу розгляду справи ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»встановлено наступні розміри прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 грн; з 1 липня - 1564 грн; з 1 грудня - 1638 грн.
          Розмір щомісячної пенсії позивача за віком у період з січня 2019 року по травень 2019 року становив: у січні, лютому, травні - 1 553 грн 94 коп.; у березні, квітні - 2 759 грн (а.с.62). Дані щодо розміру пенсії у період з червня 2019 року позивач суду не надала. 
          Отже на час розгляду справи судом  ОСОБА_1 отримує пенсію за віком у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України та ч. 2 ст. 76 СК України.
          З огляду на викладене апеляційний суд підтримує висновки районного суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.  
          
          Доводи апеляційної скарги  стосовно того, що ОСОБА_1 за час перебування у шлюбі займалась лише сім'єю у зв'язку із чим не заробила собі гідної пенсії та посилання на ч. 4 ст. 76 СК України, відхиляються апеляційним судом як неприйнятні, оскільки не стосуються спірних правовідносин, адже позивач, як вже зазначено вище, є непрацездатною особою, а положення указаної норми стосуються працездатних осіб.
 
Аргументи апеляційної скарги про те, що згідно з відомостями витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 є керівником ТОВ «Глас Гартен» та співзасновником ТОВ «ЕВОЛЮШН ТЕКНОЛОДЖИЗ» та має в них розмір статутного внеску, не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки, як вже зазначено вище, позивач не є  особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч. 4 ст. 75 СК України та ч. 2 ст. 76 СК України.
Апеляційний суд констатує той факт, що у даній справі позивач повністю зосередилася на можливості другого з колишнього подружжя надавати допомогу, випустивши (умисно чи помилково) ту обставину, що для  призначення аліментів у даних правовідносинах необхідна сукупність кількох обставин, які вже наведені вище із посиланням на норми матеріального права. 
Тому перед дослідженням обставини чи може другий з колишнього подружжя надавати матеріальну допомогу повинна бути встановлена  обставина потреби в матеріальній допомозі, під якою розуміється нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення (ч. 4 ст. 75 СК України). 
Доводи апеляційної скарги щодо погіршення стану  здоров'я позивача після розірвання шлюбу, ініціатором якого був ОСОБА_2 , також не мають правового значення для вирішення даного спору.
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного  рішення  немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу адвоката Орел Руслани Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Вишгородського районного суду міста Києва від 24 грудня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий                                                  А. А. Пікуль
 
Судді                                                             Д. Р. Гаращенко
 
                                                                       Т. О. Невідома