ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4858/20 Справа № 182/7506/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 182/7506/19 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Голуб О.О.,
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  Перевертайло Лариса Тимофіївна 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в режимі відеоконференції EasyCon, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року, яке ухвалено  суддею Багровою А.Г. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 27 січня 2020 року, - 

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Перевертайло Л.Т. , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про визнання договору про надання правової допомоги від 10.04.2019 року, укладеного між адвокатом Перевертайло Ларисою Тимофіївною та ОСОБА_3 - недійсним.
В обґрунтування позову зазначено, що в провадженні Томаківського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_7. , приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу, про визнання недійсною довіреності та договору купівлі-продажу. 
Позивачу 02.10.2019 року було надано можливість в підготовчому судовому засіданні ознайомитись з матеріалами справи. В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 10.04.2019 року, який укладений в м. Нікополі Дніпропетровської області між адвокатом Перевертайло Л.Т. та ОСОБА_3 . 
На підставі вказаного договору Перевертайло Л.Т. представляє інтереси позивача ОСОБА_3 в позовному провадженні до нього, як відповідача. Вказаний договір не було підписано особисто ОСОБА_3 , тому особа, яка його підписала не має необхідний обсяг цивільної дієздатності на підписання його від імені ОСОБА_3 . Отже волевиявлення ОСОБА_3 на укладення цього договору не можна вважати вільним та таким, що відповідає його внутрішній волі, тому зазначений договір, в силу ст. 203 ЦК України, є недійсним. 
На підставі наведеного вище, позивач просив суд визнати недійсним договір про надання правової допомоги від 10.04.2019 року, який укладено між адвокатом Перевертайло Ларисою Тимофіївною та ОСОБА_3 .
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, для встановлення факту недійсності оспорюваного договору суд повинен був призначити почеркознавчу експертизу, витребувати оригінал оспорюваного договору та встановити місце його укладення, оскільки відповідно до договору його було укладено в м. Нікополі, в той час як ОСОБА_3 , за даними Прикордонної служби України, не відвідував України з 2013 року. 
Крім того позивач зауважує на тому, що справу було розглянуто за його відсутності, судом протиправно було залишено без задоволення його заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконфереції та в порушення вимог ЦПК України справу розглянуто в спрощеному позовному провадженні, в той час як даний спір необхідно розглядати в загальному позовному провадженні. 
У відзивах на апеляційну скаргу відповідач та третя особа, кожен окремо, просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на їх думку, апеляційну скаргу - залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 в режимі відеоконференції EasyCon, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи,  10.04.2020 року між Перевертайло Ларисою Тимофіївною та ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги (а.с.3-4).
Адвокат Перевертайло Л.Т. на підставі вказаного договору представляє інтереси ОСОБА_3 у справі № 182/4364/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 .. ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, витребування майна від добросовісного набувача, яка розглядається в Томаківському районному суді Дніпропетровської області.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач ОСОБА_1 посилався на те, що осорюваний ним договір договір про надання правової дпопомоги укладено поза волею ОСОБА_3 , так як останній цей договір не підписував, тому, з посиланням на статтю 203 ЦПК України, просив визнати його недійсним.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів порушення його законних прав.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За положеннями статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.
Зазначений правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 16.12.2019 року у справі № 607/4911/16-ц.
Крім того, у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2019 у справі № 362/3810/16-ц, провадження № 61-816св19, зроблено висновок, що при оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити ефективне поновлення порушеного права. 
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем оскаржено укладений 10.04.2020 року між Перевертайло Л.Т. та ОСОБА_3 договір про надання правової допомоги, однак позивачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про порушення його законних прав, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, з яким колегія суддів погоджується та вважає його вірним.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, для встановлення факту недійсності оспорюваного договору суд повинен був призначити почеркознавчу експертизу, витребувати оригінал оспорюваного договору та встановити місце його укладення, оскільки відповідно до договору, його було укладено в м. Нікополі, в той час як ОСОБА_3 , за даними Прикордонної служби України, не відвідував України з 2013 року, оскільки в даному випадку позивачем не надано доказів того, що укладенням 10.04.2019 року договору на правову допомогу між адвокатом Перевертайло Л.Т. та ОСОБА_3 були порушені, невизнані або оспорені його права, свободи чи інтереси. При цьому, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 надав суду першої інстанції нотаріально засвідчені пояснення, а суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача про те, що він особисто підписував договір на правову допомогу, адвокату Перевертайло Л.Т. довіряє (а.с.65-67,141-143).
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даного спору, зокрема про те, що справу було розглянуто за його відсутності та судом протиправно було залишено без задоволення його заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконфереції оскільки, про розгляд справи позивач по справі був повідомлений належним чином, а неможливість призначення судового засідання в режимі відеоконфереції була обґрунтована судом першої інстанції в ухвалі від 21.01.2020 року відсутністю технічної можливості провести судове засідання в режимі відеоконференції, що передбачено ч.1 ст. 212 ЦПК України, оскільки учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості. Відповідно до доповідної від 21.01.2020 року проведення судового засідання в даній справі о 14.00 годині 27.01.2020 року є неможливим через зайнятість залів судового засідання в Деснянському районному суді м. Києва. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження, тоді як мав би розглядати у загальному порядку, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Дана справа не внесена до переліку справ, зазначених в частині 4 статті 274 ЦПК України.
Згідно з частиною 4 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з урахуванням ознак, зазначених у ч. 3 ст. 274 ЦПК України, а саме з врахуванням встановлених обставин, щодо обсягу та характеру доказів наданих позивачем, кількості зазначених ним сторін, спосіб захисту обраний позивачем, призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, що не є порушенням положень чинного цивільного процесуального законодавства.
За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 28 травня 2020 року. 

Головуючий:        
                                       
Судді: