ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/98/20 Справа № 185/6619/14-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики грошей, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       24 червня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики грошей. З урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики грошей в сумі 36214,15 грн., з яких 11604 грн. — заборгованість за тілом позики; 24610, 15 грн. - плату за користування грошима та стягнути судові витрати ( а.с.2-5,47-50,73-76).
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики грошей — задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики грошей від 12 грудня 2013 року в розмірі 11604 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 плату за користування грошима за договором позики грошей від 12 грудня 2013 року в розмірі 24610,15 гривень. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.157-161).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.166-168).
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ним раніше укладався договір позики з позивачем, яку він виплатив ще в 2013 році. Вважає, що копія договору позики та копія розписки виконані шляхом монтажу, накладенням його підпису під текст договору та розписки.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що 12 грудня 2013 року між позичальником ОСОБА_1 та позикодавцем ОСОБА_2 укладено договір позики грошей, за умовами якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 11604,00 грн., а позичальник зобов`язався повністю повернути позику за цим договором згідно графіка частками в термін до 12.12.2014 року, наведеного у пункті 4.1 договору позики грошей (а.с.6).
       Пунктом 7.2 договору позики грошей - сторони підтвердили, що цей договір укладено ними добровільно, на них не було здійснено ніякого тиску, примусу чи насильства як морального так і фізичного. Позикодавець та Позичальник не знаходяться під впливом непереборних життєвих обставин, які б змушували їх погодитися на укладання та підписання цього договору.
       12 грудня 2013 року ОСОБА_1 написав розписку, якою він підтвердив отримання від ОСОБА_2 грошей у сумі 11604,00 грн. (а.с.7).
       Згідно висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 28/1.1/62 від 11.05.2018 року при проведенні почеркознавчої експертизи, встановлено, що: підписи від імені ОСОБА_1 , що містяться в договір позики грошей від 12.12.2013 року та в розписці від 12.12.2013 року виконані ОСОБА_1 ; рукописні тексти „ ОСОБА_3 12.12.2013 р”, що містяться в договорі позики грошей від 12.12.2013 року та в розписці від 12.12.2013 року виконані ОСОБА_1 ; а також зазначено, що дати відповідь на питання: „Чи виконано підпис за ОСОБА_1 (перший підпис на першому аркуші договору та звороті до цього аркушу договору, а також першій підпис на оригіналі розписки до договору та текст: „ ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ” з наслідуванням почерку ОСОБА_1 .?” - не надається можливим, так як підписи від імені ОСОБА_1 та рукописні тексти „ ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 р” виконані ОСОБА_1 (а.с.135-141).
       Суд першої інстанції дійшов до висновку, що в розписці було помилково зазначене прізвище, ім`я по батькові « ОСОБА_4 », та що саме відповідач давав вказану розписку на виконання умов договору позики, та саме він отримав грошову суму (позику) від позивача, оскільки це підтверджується його підписом та рукописними записами від його імені.
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами укладено договір позики, за яким відповідач отримав у борг грошові кошті, зобов`язання за укладеним договором відповідач не виконав, а тому порушене право позивача підлягає захисту.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду. 
       Предметом даного спору є стягнення грошових коштів за договором позики.
       Так, поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.
       Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
       Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       За своїми ознаками договір позики є реальним, строковим або безстроковим, оплатним або диспозитивно безоплатним.
       Договір позики вважається укладеним у момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч.1 ст.1046 ЦК України).
       На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
       Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
       Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики грошей на суму 11 604 грн. (а.с.6).
       На підтвердження укладення договору позики та його умов та на підтвердження отриманих грошей було складено розписку ( а.с.7).
       На виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року, позивачем надано оригінали договору позики грошей від 12 грудня 2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також оригінал розписки ОСОБА_1 про отримання в борг грошових коштів в сумі 11604 грн. від ОСОБА_2 . 
       Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач посилався на те, що не укладав договір позики з позивачем, розписку не підписував та грошові кошти за договором не отримував, проте будь-яких доказів на підтвердження даних обставин суду надано не було. 
       Під час розгляду даної справи у суді першої інстанції було проведено судову почеркознавчу експертизу.
       Згідно висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 28/1.1/62 від 11.05.2018 року при проведенні почеркознавчої експертизи, встановлено, що: підписи від імені ОСОБА_1 , що містяться в договір позики грошей від 12.12.2013 року та в розписці від 12.12.2013 року виконані ОСОБА_1 ; рукописні тексти „ ОСОБА_3 12.12.2013 р”, що містяться в договорі позики грошей від 12.12.2013 року та в розписці від 12.12.2013 року виконані ОСОБА_1 ; а також зазначено, що дати відповідь на питання: „Чи виконано підпис за ОСОБА_1 (перший підпис на першому аркуші договору та звороті до цього аркушу договору, а також першій підпис на оригіналі розписки до договору, та текст: „ ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ” з наслідуванням почерку ОСОБА_1 .?” - не надається можливим, так як підписи від імені ОСОБА_1 та рукописні тексти „ ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 р” виконані ОСОБА_1 (а.с.135-141).
       Таким чином, матеріалами справи підтверджено укладання договору позики між сторонами та отримання відповідачем грошових коштів за ним, оскільки підписи у договорі позики та розписці виконані ОСОБА_5 особисто. Будь-яких доказів на спростування даних обставин відповідачем надано не було.
       Доводи апеляційної скарги, що відповідачем раніше укладався договір позики з позивачем, яку він виплатив ще в 2013 році жодним чином не підтверджені. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року зобов`язано ОСОБА_1 , надати письмові докази на підтвердження доводів щодо погашення боргу, однак вимоги ухвали суду залишені без виконання. 
       Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження обставин на які заявник посилається у своїй апеляційній скарзі.
       З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції належним чином перевірив фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про задоволення заявлених позовних вимог.
       Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
       Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: