Постанова
Іменем України
 
04 березня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 521/14656/17
провадження № 61-22031св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гашова Вікторія Валентинівна, Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - ОСОБА_6 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року у складі судді Гірняк Л. А.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог заяви
У вересні 2017 року Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна іпотекою банку, відновлення відомостей у реєстрі іпотек та заборон відчуження майна. 
Позов обґрунтовано тим, що згідно з кредитним договором № 014/2145/7478380 від 17 липня 2007 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступник АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 299 628,00 доларів США, строком до 17 липня 2027 року, зі сплатою відсотків та інших передбачених платежів за користування кредитом.
В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором,                      18 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступник АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 .
03 лютого 2012 року вказаний предмет іпотеки, за договором купівлі-продажу відчужено на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , по 1/2 частині кожному.
Банк згоди відчуження предмета іпотеки та на вилучення записів з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не надавав, кредитна заборгованість на момент продажу предмета іпотеки боржником погашена не була.
Оскільки позивач позбавлений можливості задоволення своїх вимог за кредитним договором, за захистом своїх права вимушений звернутись з позовом до суду. 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2018 року в позові АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що саме з 03 лютого 2012 року позивач міг довідатися про порушення свого права та про особу, яка його порушила, однак АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до відповідачів про визнання майна іпотекою банку, відновлення відомостей у реєстрі іпотек та заборон відчуження майна 13 вересня 2017 року, тобто строк звернення до суду за захистом своїх прав позивачем пропущений.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено у відкритті апеляційного провадження. 
Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що заявником в поданій заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження не наведено інших поважних підстав для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, тому дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження у вказаній справі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2019 року через засоби поштового зв`язку представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Ковальової Н. А. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року в указаній справі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.
19 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ «Райффайзен Банк Аваль». 
Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що у матеріалах справи відсутні докази направлення судом першої інстанції повного тексту оскаржуваного рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Враховуючи те, що копія повного тексту судового рішення представником банка отримана під розписку безпосередньо в суді 12 серпня 2019 року, останнім днем для подання апеляційної скарги є 10 вересня 2019 року, тому заявником не пропущений строк звернення до апеляційного суду.  
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2018 року в позові АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Ковальова Н. А. подала до суду апеляційну скаргу.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року апеляційну скаргу представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Ковальової Н. А. залишено без руху, оскільки наведені заявником у клопотанні підстави пропуску строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Роз`яснено заявнику його право протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали звернутись до апеляційного суду з заявою про поновлення строку із зазначенням інших підстав для поновлення строку. Роз`яснено, що у разі неусунення недоліків у вказаний термін, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.
На виконання ухвали суду від 02 жовтня 2019 року представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Ковальова Н. А. подала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій посилається на ті ж самі причини пропуску строку, які були зазначені в апеляційній скарзі, а саме те, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси в повній редакції отримано АТ «Райффайзен Банк Аваль» лише 12 серпня 2019 року.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про відмову у відкритті провадження з огляду на таке. 
З матеріалів справи вбачається, що 30 січня 2018 року під час ухвалення судового рішення в судовому засіданні була присутня представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» - Онощенко К. В. (а. с. 153-157), а також в матеріалах справи наявна розписка, з якої вбачається, що представник Онощенко К. В. отримала копію вступної та резолютивної частин (а. с. 161).
Крім того, згідно з матеріалами справи, представник ТОВ «Райффайзен Банк Аваль» 07 серпня 2019 року ознайомилася з матеріалами вказаної справи, а                         12 серпня 2019 року, майже через півтора року після ухвалення оскаржуваного рішення, представник ТОВ «Райффайзен Банк Аваль» звернулася до суду першої інстанції із клопотанням про видачу копії рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 січня 2018 року надіслано судом до реєстру та зареєстровано у ньому 06 лютого 2018 року, а                09 лютого 2018 року було оприлюднено.
В постанові від 06 лютого 2019 року Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №361/161/13-ц (провадження                   № 61-37352св18) відійшла від висновку, викладеному у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 369/8537/15-ц (провадження                           № 61-25773св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 635/8219/15-ц (провадження № 61-35336св18), згідно з якими процесуальний строк, зазначений у частині другій статті 358 ЦПК України при відсутності винятків, може бути поновлений і що процедура апеляційного оскарження визначається на момент ухвалення судових рішень, а не на момент подачі апеляційної скарги.
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини, матеріали справи та з урахуванням положень частини другої статті 358 ЦПК України, якими передбачено відмову суду у відкритті апеляційного провадження незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті провадження. 
Доводи касаційної скарги спростовуються матеріалами справи та встановленими судом апеляційної інстанції фактичними обставинами, тому судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права.
Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
З огляду на встановлені фактичні обставини справи, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції належним чином дослідив й оцінив подані заявником докази, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення норм права та незгоди заявника із ухваленим у справі судовим рішенням.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                                                             А. А. Калараш
 
                                                                                                                        Є. В. Петров
 
                                                                                                                        В. В. Сердюк
 
                                                                                                                        С. П. Штелик