КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
Єдиний унікальний номер справи: 758/16725/17           Головуючий у суді першої інстанції: Ларіонова Л.М.
Номер провадження: 22-ц/824/5353/2020                       Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 червня 2020 року                                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П. 
суддів: Білич І.М., Іванченка М.М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про повернення грошових коштів, -                                         
В С Т А Н О В И В :
 
В Подільський районний суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 . (далі - позивач) з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_2 ), в якій просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 17 000,00 грн., пеню за прострочення виконання робіт в сумі                                36 720,00 грн. та 3% річних в сумі 300,0 грн. 
Вимоги позовної заяви ОСОБА_1 мотивувала тим, що 22 липня 2016 року між нею та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір № 22-07-16-1 про виконання робіт з індивідуального виготовлення меблів, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання з виконання робіт по проектуванню, виготовленню, доставці, збиранню та встановленню меблів по індивідуальному замовленню, а саме: ліжко, шафа, стелаж, подіум, вартістю 23 805,00 грн. 
Відповідач зобов`язалась виконати доставку та збір меблів в строки та на умовах передбачених договором. Проте, всупереч умовам договору, ФОП ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором не виконала та прострочила постачання товару. У зв`язку з чим, з метою захисту свого права та стягнення сплачених коштів, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, оскільки в добровільному порядку відповідач повернути кошти відмовляється.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про повернення грошових коштів відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначила, що рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечила, зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним, тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року  без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку, судове засідання не проводиться.
Враховуючи зазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від  04 листопада                      2019 року без змін з наступних підстав.
За правилами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 липня 2016 року між ОСОБА_1 та  ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 22-07-16-11 про виконання робіт по проектуванню, виготовленню, доставці, збиранню та встановленню меблів по індивідуальному заказу, а саме: ліжка, платтяної шафи, стелажу та подіуму.  Вартість замовлення становить                            23 805,00 грн.
Пунктом 2.5. Договору передбачено, що роботи з виготовлення меблів розпочинаються з дати не пізніше наступної робочої дати за днем перерахування замовником авансового платежу згідно п.3.2.1. Договору. Датою сплати авансового платежу вважається дата приходного касового ордеру або дата зарахування коштів на рахунок виконавця згідно з випискою з рахунку виконавця.
Доставка і передача готових для збирання та встановлення меблів здійснюється протягом 45 робочих днів з дати оплати замовником авансового платежу згідно п. 3.2.1. Договору (п.2.6. Договору).
На виконання умов Договору, ОСОБА_1 сплатила 17 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 22 липня                     2016 року
Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
В ст. 530 ЦК України вказано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтями 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника, робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі (ст. 873 ЦК України).
З приписів  п.п. 6.1.,6.2, 6.3. Договору вбачається, що за невиконання або не належне виконання умов  Договору, замовник і виконавець несуть відповідальність у відповідності до чинного законодавства України. За прострочення виконання робіт, виконавець сплачує на письмову вимогу замовника пеню у розмірі 0,01% від загальної вартості робіт за кожний день порушення строку їх виконання. За прострочення виконавцем будь-яких інших строків, встановлених умовами даного Договору, виконавець сплачує на письмову вимогу замовника пеню у розмірі 0,01% від загальної вартості робіт за кожний день порушення встановленого строку. За прострочення оплати робіт згідно п. 3.2 Договору, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої оплати за кожний день порушення строку.
Положеннями ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
В ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг).
Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як вказує ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.   
Підставами для задоволення позову, ОСОБА_1 вказувала на те, що відповідач не здійснив доставку та монтаж меблів як у межах погодженого терміну, так і станом звернення до суду, тому, ФОП ОСОБА_2 повинна відшкодувати їй понесені нею збитки у розмірі 17 000,00 грн., що становлять попередню оплату, відповідно до п. 3.2.1 Договору, а також сплати пеню у сумі 36 720 грн. та 3% річних у сумі 300,0 грн.
Як встановлено судом, за Договором № 22-07-16-1 про виконання робіт з індивідуального виготовлення меблів від 22 липня 2016 року, ОСОБА_1 у ФОП ОСОБА_2 було замовлено виготовлення та встановлення меблів по індивідуальному замовленню, а саме: ліжка, платтяної шафи, стелажу та подіуму. Загальна вартість Договору складає 23 805,00 грн. Внесена позивачем передплата (аванс) за замовлення склала                      17 000,00 грн., що дорівнює 71,41 % загальної вартості замовлення. Залишок оплати   6 805,00 грн., який за Договором повинен був сплачений ОСОБА_1 по виконанню робіт.
Доставка і передача готових для збирання та встановлення меблів здійснюється протягом сорока п`яти робочих днів з дати оплати позивачем авансового платежу згідно п.3.2.1 Договору.
При виконанні остаточних робіт по даному Договору, виникла прострочка по їх виготовленню, яка була погоджена між сторонами Договору, що ними не заперечується.
Судом також встановлено, що в грудні 2016 року відповідачем за вказаною у Договорі адресою: АДРЕСА_1 , в присутності матері позивача було встановлено замовлені меблі. При цьому, друга, обумовлена Договором частина оплати, в рахунок вартості робіт, оплачена не була.
У березні 2017 року, в порядку гарантійного обслуговування, позивач звернулась до відповідача з приводу виявлення нею браку встановлених меблів, в результаті чого, меблі були демонтовані та вивезені для усунення заявлених недоліків.
В подальшому, після усунення недоліків, ОСОБА_1 відмовилась приймати замовлення з усунутими недоліками, причин відмови не пояснила.
На момент встановлення меблів, зауважень щодо затримки їх виготовлення, позивач не зробила та до моменту виникнення гарантійного випадку з претензіями розірвання Договору та повернення коштів до відповідача не зверталась, не зважаючи на вимоги п. 6.6 Договору, ч. 1 ст. 509 ЦК України та ст. 16 ЦПК України.
Пунктом 6.5 Договору визначено, що в разі відмови замовника від прийняття готових для встановлення меблів без мотивованої причини, суми авансових платежів виконавець не повертає.
За вище вказаних обставин, не підлягають стягненню з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 і пеня у розмірі 36 720,00 грн. - за прострочення виконання робіт та 3% річних у сумі 300 грн. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з думкою Подільського районного суду міста Києва про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, так як ОСОБА_1 не довела в суді ті обставини, на які посилалася як на підставу своїх вимог та заперечень, а доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року не спростовують висновків суду першої інстанції.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи те, що суд першої інстанції розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального і матеріального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -  
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України. 

Головуючий:                                                                                              О.П. Коцюрба
                                                                
Судді:                                                                                                          І.М. Білич 
 
М.М. Іванченко