ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 р.	Справа № 520/12661/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Зеленського В.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.12.19 у справі № 520/12661/19
          за позовом       ОСОБА_1  
          до      Військової частини   НОМЕР_1              
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (надалі також – відповідач, військова частина НОМЕР_1 ), в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, яка полягає у нездійсненні ОСОБА_1 нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплати ОСОБА_1 компенсацію, передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з пропущенням строків їх виплати» з 28.12.2018 по дату фактичної виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, яка полягаює у нездійсненні нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 384,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення суду є необґрунтованим та таким, що ухвалене при  неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції до закінчення п`ятнадцятиденного строку на подання відзиву на позовну заяву, встановленого ухвалою про відкриття провадження у справі №520/12661/19, копія якої була отримана військовою частиною НОМЕР_1 10 грудня 2019 року, що є порушення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та порушенням принципу змагальності сторін. Звертає увагу, що за таких умов судом першої інстанції не було враховане клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду. 
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, яка полягає у нездійсненні нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018, та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018, та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині, яким у позові відмовити повністю. Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 судові витрати у повному обсязі.
Від позивача на адресу суду надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких він зазначає, що у рішенні суд першої інстанції, з урахуванням правової позиції Верховного Суду щодо нарахування і виплати середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, зробив правильний висновок про наявність підстав для часткового задоволення його позовних вимог. Уважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права,  що привело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Судом першої інстанції установлено та матеріалами справи підтверджено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.10.2018 у справі № 820/4738/18 було скасовано та прийнято нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, які полягали у здійсненні ОСОБА_1 розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік без урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації та зобов`язано здійснити виплату донарахованих сум даних додаткових видів грошового забезпечення.
Судовим розглядом у справі № 820/4738/18 встановлено, що наказом командира повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних Сил Збройних Сил України по особовому складу № 30 від 24.12.2017 ОСОБА_1 був звільнений з посади оперативного чергового командного пункту 164 радіотехнічної бригади у зв`язку з закінченням строку контракту у військовому званні «капітан» з правом носіння військової форми одягу.
Не погодившись з тим, що при звільненні з військової служби з позивачем не було проведено в повному обсязі остаточний розрахунок, а саме: невірно було проведено розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік, так як в дані виплати не було включено щомісячну додаткову грошову винагороду та індексацію, позивач 19.06.2018 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.
Харківський апеляційний адміністративний суд, задовольняючи позовні вимоги у справі № 820/4738/18 дійшов висновку, що дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України зі здійснення розрахунку ОСОБА_1 розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік без урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, індексації є протиправними, а тому такі виплати повинні бути сплачені ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації.
17.12.2018 позивач подав до відповідача заяву про добровільне виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 у справі № 820/4738/18, за результатами розгляду якої відповідач здійснив перерахунок одноразової грошової допомоги, грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік у сумі 104 246,27 грн згідно із розрахунком доплати грошового забезпечення, складеним відповідачем /а.с. 25/. Виплата грошових коштів на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 у справі № 820/4738/18 у сумі 104 246,27 грн була здійснена відповідачем позивачу шляхом перерахування грошових коштів платіжними дорученнями: №1879 від 22.12.2017 та №1634 від 27.12.2018.
17.09.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому середнього розміру грошового забезпечення за період з дати виключення зі списків особового складу військової частини по дату сплати доплати грошового забезпечення, здійсненого відповідачем на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 у справі № 820/4738/18.
19.10.2019 позивач отримав від відповідача відповідь на звернення за вих. № 225/11/753 від 17.10.2019, в якій відповідач, посилаючись на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 у справі № 820/4738/18 зазначив, що підстави для нарахування ОСОБА_1 середнього розміру грошового забезпечення, за період з дати виключення зі списків особового складу військової частини по дату сплати доплати грошового забезпечення, відсутні.
Не погоджуючись із такими діями відповідача позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, які полягали у нездійсненні нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018, та позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач не виплатив позивачу належні йому при звільненні грошові кошти, то відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року відповідає не повністю, а викладені у апеляційній скарзі мотиви відповідача є частково обґрунтованими з огляду на таке.
За  статтею 116 Кодексу законів про працю України (надалі – КЗпП України) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно із частиною першою статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в   статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У частині другій   статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці"   передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя   статті 2 цього Закону).
Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати і такий самий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16.
За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини третьої   статті 122 КАС   для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої  статті 233 КЗпП  України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
За частиною другою   статті 233 КЗпП  України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що "в аспекті конституційного звернення положення частини першої   статті 233 Кодексу законів про працю України   у взаємозв`язку з положеннями статей   116,   117,   237-1   цього   кодексу   слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
У контексті обставин цієї справи колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні обмежено строками.
З огляду на те, що середній заробіток не входить до структури заробітної плати, до вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені, застосовуються тримісячний строк звернення до суду.
Подібні висновки щодо застосування строків звернення до суду з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі 802/28/16-а, від 20 червня 2018 року у справі 823/761/17, від 21 січня 2020 року у справі №826/15879/18.
Згідно із частиною шостою статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
З аналізу статті 123 КАС України, убачається, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала.
Суд може встановити наявність підстав для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала позовну заяву.
Колегія суддів зазначає, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
З матеріалів справи убачається і позивачем не заперечується, що на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.12.2018 у справі № 820/4738/18 грошові кошти у сумі 104 246,27 грн, які складалися із перерахованої одноразової грошової допомоги, грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік при звільненні позивача, виплачені відповідачем ОСОБА_1 на підставі платіжних доручень №1879 та №1634 двома платежами -  22 грудня 2017 року та 27 грудня 2018 року.
Враховуючи, що перерахована одноразова грошова допомога, грошова допомога на оздоровлення за 2017 рік, матеріальна допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік при звільненні у сумі 104 246,27 грн  остаточно були сплачені відповідачем 27 грудня 2018 року, про фактичний розрахунок при звільненні відповідач дізнався чи повинен був дізнатися саме 27 грудня 2018 року. 
До суду позивач звернувся 25 листопада 2019 року. Клопотання про поновлення строку на звернення з позовом до суду не надав. У позові послався на те, що розраховував на те, що нарахування і виплата середнього розміру грошового забезпечення військова частина НОМЕР_1 мала здійснити самостійно і зазначив, що про порушення своїх прав дізнався після отримання від відповідача відповіді на звернення від 17.10.2019 за вих. №225/11/753 з відмовою у виплаті, а тому, вважає, що звернувся до суду у межах встановленого строку звернення до суду.
На думку колегії суддів, з урахуванням наведеного, позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений частиною 1 статті 233 КЗпП України, в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, які полягають у нездійсненні нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018 та вимог про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період.
Посилання позивача на те, що строк звернення до суду ним не пропущено, так як про порушення своїх прав він дізнався після отримання відповіді військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 17.10.2019 за вих. №225/11/753, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм чинного законодавства, оскільки за частиною першої статті 117 КЗпП України перебіг строку звернення до суду починається саме із дати фактичного розрахунку власника або уповноваженого ним органу, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних звільненому працівникові сум.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, яка полягала у нездійсненні нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018 та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період, не навів мотивів незастосування тримісячного строку звернення до суду та не взяв до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012, в цій частині позов взагалі не розглянув. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, яка полягаюла у нездійсненні нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018 та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період,  підлягають задоволенню  та  необґрунтовано задовольнив позов у цій частині.
Ураховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами та будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем не наведено та не доведено, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовних вимог у відповідній частині згідно із вимогами Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо посилання відповідача на те, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції у порушення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та у порушення принципу змагальності сторін, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 8 КАС України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.
Цей принцип реалізується, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав і обов`язків, до яких, крім іншого, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення (ст. 49 КАС України).
За пунктом 8 частини 9 статті 171 КАС України про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначається строк для подання відповідачем відзиву на позов.
Положеннями частини 5 статті 162 КАС України визначено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Як убачається із матеріалів справи суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі №520/12661/19 встановив відповідачеві п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалу про відкриття провадження, копію позову з додатками відповідач отримав 10.12.2019, що  підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с. 39/
Відзив на позовну заяву одночасно із заявою про залишення адміністративного позову без розгляду у справі №520/12661/19 подано військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України 24.12.2019, тобто в межах строку для подання відзиву, встановленого судом першої інстанції.
Однак, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення 23 грудня 2019 року, не з`ясував коли відповідачеві була вручена ухвала про відкриття провадження у даній справі, чи пройшов строк, встановлений для подання відзиву на позовну заяву, вирішив справу за наявними матеріалами, чим позбавив відповідача можливості надати заперечення, пояснення щодо поданого до нього позову та не виконав свого зобов`язання відносно дотримання закріпленого у статті 8 КАС України принципу рівності сторін.
Зазначений висновок кореспондує із практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні у справі «Харченко проти України» (заява № 37666/13), розглянувши скаргу заявника, ЄСПЛ зазначив, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною.
У пункті 24 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» (заява № 38789/04) наголошується, що принцип рівності сторін, як один зі складників справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Отже, розглянувши справу до закінчення п`ятнадцятиденного строку на подання відзиву на позовну заяву, встановленого ухвалою про відкриття провадження у справі №520/12661/19, копія якої була отримана відповідачем 10 грудня 2019 року, суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін та позбавив відповідача його права на судовий захист.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду, від 20 березня 2018 року у справі № 161/6125/17, від 16 травня 2019 року у справі № 302/1143/16-а, від 21 жовтня 2019 року у справі № 804/4871/18.
Посилання позивача на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 06.03.2020 у справі № 1240/2162/18, не може бути взяте до уваги колегією суддів, адже у справі, що розглядалася судом касаційної інстанції, надавалася правова оцінка складу грошового забезпечення, що підлягає сплаті особі, яка звільняється із служби в поліції відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» за власним бажанням. Питання щодо строків звернення до адміністративного суду Верховним Судом у постанові від 06.03.2020 у справі № 1240/2162/18 не вирішувалося.
У той же час, колегія суддів акцентує увагу на здійсненні апеляційного перегляду оскарженого судового рішення лише в частині доводів та вимог поданої відповідачем апеляційної скарги відносно задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, яка полягала у нездійсненні нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018, та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період.
Правильність висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплати   ОСОБА_1 компенсацію, передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з пропущенням строків їх виплати» з 28.12.2018 по дату фактичної виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не може бути перевірена судом апеляційної інстанції, зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 308 КАС України щодо можливого виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно із частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.
Частинами 3 та 4 статті 123 КАС України передбачено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, наведених вище обставин не врахував та не дав їм належної оцінки, що є безсумнівною підставою для скасування оскаржуваного рішення суду та прийняття нової постанови про залишення позовних вимог без розгляду в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, яка полягала у нездійсненні нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018, та зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні за вказаний період. 
У той же час в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплати   ОСОБА_1 компенсацію, передбачену Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з пропущенням строків їх виплати» з 28.12.2018 по дату фактичної виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Розподіл судових витрат врегульовано статтею 139 КАС України.
Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст. 139 КАС України).
З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції про залишення без розгляду позовних вимог в частині, які були задоволені судом першої інстанції, оскаржуване рішення в частині, якою судом першої інстанції стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 384,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, слід скасувати.
Водночас, з огляду на те, що відповідачем згідно з платіжним дорученням було сплачено 1152,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги, проте інших витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз ним не здійснювалось, підстави для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, відсутні.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини   НОМЕР_1  задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №520/12661/19 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, які полягають у нездійсненні нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018, зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018, та в частині стягнення на користь ОСОБА_1 сплаченої суми судового збору у розмірі 384,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України,   скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, які полягають у нездійсненні нарахування та виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018, та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату позивачу середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 29.12.2017 по 27.12.2018, залишити без розгляду. 
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 у справі №520/12661/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Зеленський	
Судді	   	І.С. Чалий    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  30.04.2020 року