Номер провадження: 22-ц/813/1303/20 
Номер справи місцевого суду: 522/19383/16-ц
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого - Громіка Р.Д.,
суддів - Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсною анкети-заяви,

ВСТАНОВИВ:
17 жовтня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 із позовом, по якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.11.2011р. в розмірі 17518,07 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначено, що 18.11.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 2 000 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП -2010-256 від 06.03.2010 та тарифами банку, складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти.
ОСОБА_1 порушила зобов`язання за договором, у зв`язку з чим у неї виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 17518,07 грн. На даний час умови договору не виконані, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, підписана відповідачем не може вважатись договором в розумінні ст. 626 ЦК України, крім того зазначив, що однорічний строк позовної давності за стягнення штрафу і пені пропущено.
02 липня 2018 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «Приватбанк» по якій просить суд визнати недійсним договір із надання кредитних послуг у формі анкети-заяви № б/н від 18.11.2011 року укладену між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , мотивуючи її тим, що недодержано в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Представником АТ КБ «Приватбанк» подано до суду заперечення проти зустрічної позовної заяви та відзив на неї, відповідно до яких в задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив зустрічний позов задовольнити, в задоволенні первісного позову просив відмовити.
Представник АТ КБ « Приватбанк» до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1286,32 грн. Стягнено ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 101,15 гривні. В задоволенні решти вимог відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк про визнання недійсною анкети-заяви задоволено. Визнано недійсним договір із надання кредитних послуг у формі анкети-заяви №б/н від 18.11.2011р. укладену між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволених зустрічних позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним та в частині відмови задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені та штрафу, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені зустрічних позовних вимог та задовольнити первісні позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції звільнено відповідача за первісним позовом від виконання зобов`язань за кредитним договором, а саме сплаті відсотків та неустойки на підставі лише одних формальних міркувань та припущень, суперечить вимогам договору та ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 01 чеврня 2020 року.
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення зустрічного позову скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась 18 листопада 2011 року до АТ «КБ «ПриватБанк» із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 18.11.2011р., згідно якої отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав Відповідачу кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені, що не спростовано стороною відповідача.
Із позову вбачається, що відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі щодо погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Позивач зазначив, що у зв`язку з вказаними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, у відповідача станом на 31.08.2016 року існує заборгованість у розмірі 17518,07 грн., з яких:
- 1286,32 грн. - заборгованість за тілом кредита;
- 12021,37 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;
- 2900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;
а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);
- 810,38 грн. - штраф (процентна складова).
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.
Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Обґрунтовуючи даний розмір заборгованості банк посилався на те, що згідно Умов та правил надання банківських послуг в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору.
У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.
При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 Умов та правил надання банківських послуг, на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500.00 грн. (в еквіваленті 500.00 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.
Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Умови та правила надання банківських послуг, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.
Згідно інформації у вказаній анкеті-заяві від 18.11.2011 року ОСОБА_1 висловила свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, при цьому вона ознайомлений та згодна із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).
Факт виконання позивачем своїх зобов`язань за правочином та анкетою-заявою б/н від 18.11.2011р., підтверджується, зокрема, поясненнями представника позивача, наданими у позові.
Між тим, встановлено, що в анкеті-заяві від 18.11.2011р. містяться лише персональні дані відповідача, дата та її підпис. При цьому, у вказаній анкеті-заяві від 18.11.2011р. відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.
Відповідно до витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, який долучений позивачем до матеріалів позовної заяви, визначено, що Заява разом з Пам`яткою Клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг.
У той же час, позивачем АТ «Приватбанк» не надано суду першої інстанції доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам`ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг (саме в тій редакції, витяг з якої долучено до позову), Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладений у належній формі договору між сторонами про надання банківських послуг з цими умовами з підписом відповідача.
За вимог ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Виходячи із правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, долучені до анкети-заяви відповідача, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника.
Отже, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору.
Відсутність підпису відповідача на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.
Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.
Таким чином, враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, проте долучений позивачем до матеріалів позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, не містять підпису позичальника, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника відповідач був ознайомлений саме з цими Тарифами (кредитка «Універсальна), Умовами та Правилами надання банківських послуг (зокрема щодо розміру відсоткової ставки за кредитним договором), які додані до позову та що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.
Крім того, долучений до позову витяг із Умов та Правил надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження. На сайті позивача https://a-bank.com.ua/terms відсутні Умови та Правила надання банківських послуг у відповідній редакції станом на день укладення кредитного договору 10.02.2017 року.
Отже, додані позивачем Тарифи, витяг із Умов та Правил надання банківських послуг у зв`язку з відсутністю на них підпису відповідача, суд першої інстанції вважав, що останні не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.
Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року (справа №6-2320цс16 ).
Таким чином, за наданим позивачем витягом із умов та правилами надання банківських послуг між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру процентів, штрафів, комісії, оскільки зазначені складові договору не містять підпису відповідача.
Отже, суду першої інстанції не підтверджено належним чином існування за вказаним кредитним договором процентної ставки саме у розмірі 36,0% річних, визначеного позивачем розміру штрафних санкцій та пені, а отже суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про недоведеність позовних вимог банку щодо стягнення з відповідача: - 12021,37 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом;- 2900,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 810,38 грн. - штраф (процентна складова), тому в цій частині позову суд першої інстанції правильно відмовив.
У той же час, із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами та, частково погашаючи заборгованість за кредитом, фактично визнавала факт отримання нею кредитних коштів.
Доказів на спростування отримання кредитних коштів у розмірі, зазначеному в розрахунку банку, відповідач суду не надала.
Банком наданий розрахунок заборгованості, відповідно до якого заборгованість за тілом наданого кредиту становить 1286,32 грн.
На підставі вищенаведеного і враховуючи, що існування заборгованості за тілом кредиту відповідачем не спростовано та зазначена заборгованість не погашена, суд першої інстанції вірно вважав, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 1286,32 грн. є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України, а тому задовольняє позов в цій частині.
З такою позицією суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується вважає її правильною та такою, що відповідає правовим позиціям суду касаційної інстанції.
Разом з тим, задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на наступні обставини.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк» просила суд першої інстанції визнати недійсним договір із надання кредитних послуг у формі анкети-заяви № б/н від 18.11.2011 року укладену між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , мотивуючи її тим, що недодержано в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За вимогами ст. 203 ЦК України, зміст правочину не можу суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
У відповідності до положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, кредитний договір повинен бути укладений в письмовій формі та містити в собі положення щодо розміру та умов кредиту.
Визначальними ознаками договору кредиту є строковість, платність і зворотність. Враховуючи ці ознаки, істотними умовами кредитного договору, що визначені законом, є предмет, сума кредиту, строк повернення, розмір відсотків.
Таким чином, позичальник не була ознайомлення з усіма істотними умовами договору, у зв`язку із чим суд першої інстанції вважав за можливе визнати недійсним договір із надання кредитних послуг у формі анкети-заяви №б/н від 18.11.2011 року укладену між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» та ОСОБА_1 .
Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Фактично суд першої інстанції прийняв по справи два висновки, які виключають один одного, так як неможливо стягнути борг за кредитним договором, визнавши його при цьому чинним та потім визнати його недійсним, вказавши при цьому ті ж підстави, на які були посилання і при стягненні боргу.
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2,3 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч.1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Поняття письмової форми правочину дано в ст. 207 ЦК України. Зокрема згідно ч.ч.1, 2 вказаної статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
З матеріалів справи вбачається, що анкета-заяви № б/н від 18.11.2011р., укладена між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , підписана останньою. Крім того, ОСОБА_1 тривалий час використовувала кредитні кошти, що не заперечувалося, а тому слід вважати, що її фактичні дії вказують на те, що вона визнає вчинення правочину.
Таким чином, у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовної заяви не відповідає вимогам закону, є неспроможними.
Щодо вказаних доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає наступне.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Анкета-заява позичальника від 18 листопада 2011 року не містить розміру процентної ставки, суми комісії, строку повернення кредиту, а також умов щодо відповідальності боржника за невиконання/прострочення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів) та їх розміру.
Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк просив, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, комісію, а також пеню і штрафи за прострочення сплати кредиту та процентів, на обґрунтування яких посилався те, що відповідальність позичальника за порушення зобов`язань за кредитним договором передбачена Витягом з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», Умовами та правилами надання банківських послуг, в яких визначені пільговий період користування кредитними коштами, процентна ставка, розмір неустойки та порядок її нарахування, а також інші умови.
Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з якими був ознайомлений позичальник.
За відсутності підтвердження конкретно запропонованих відповідачу Умов та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися АТ КБ «ПриватБанк».
Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», не визнаються відповідачем і не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 18 листопада 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір та порядок зміни процентної ставки, підстав нарахування та розміру комісії, а також відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення виконання договірних зобов`язань.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).
З урахуванням основних завдань та засад цивільного законодавства, Верховний Суд також зауважив, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може вважатися належно проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які являють собою значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для їх розуміння.
Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання споживачеві всієї необхідної інформації щодо умов кредитування.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у задоволенні позову повністю з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних у справі доказів.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують наведені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.
Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції в частині задоволення зустрічного позовунеповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічної позовної заяви та ухвалення у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні зустрічної позовної заяви.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2019 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 скасувати.
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним договір про надання кредитних послуг у формі анкети-заяви відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 01 червня 2020 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        А.І. Дрішлюк

       М.М. Драгомерецький