ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №635/1671/20                                                                           Суддя 1-ї інстанції: Березовська І.В.
Провадження № 33/818/540/20
Категорія: ч.2 ст.204-1 КУпАП

П О С Т А Н О В А 
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

 
26.05.2020 року                                                                м. Харків
       
Харківський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Цілюрик В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 18.03.2020 року у відношенні ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 18.03.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.
Судом першої інстанції було встановлено, що 14 березня 2020 року о 17 годині 30 хвилин громадянин України ОСОБА_1  на напрямку населеного пункту Пильна Харківського району Харківської області (Україна) – населений пункт Вергилівка (РФ) в районі ІПТ 1098 з групою осіб незаконно перетнув Державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску, чим  порушив ст. 9 Закону України «Про державний кордон» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 
Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
В скарзі її автор вказує, що не згоден з переліком доказів, на основі яких суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про винуватість ОСОБА_1 . 
Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не є сам по собі доказом по справі, він складений з порушеннями ст. 256 КУпАП.
Також вказує, що фото схема місця порушення державного кордону суперечить показам дільничного інспектора Карпова О.О., і вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі надав оцінку поясненням ОСОБА_3 про те, що він бачив ОСОБА_1 на відстані 70-100 метрів, який разом з іншими біг до приватної будівлі, де їх булло виявлено офіцерами. Про те, в протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що його затримали в 50 метрів від державного кордону.
Апелянт вважає, що його дії було не правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не прибув, апеляційним судом здійснювались заходи щодо належного його повідомлення про час та місце розгляду справи, проте судову повістку він не отримав з невідомих причин. До початку розгляду справи по суті захисник ОСОБА_1 адвокат Коваленко М.В. подав заяву про розгляд справи без його участі, де зазначив, що підтримує апеляційну скаргу в повному обсязі. 
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вказаних вище осіб.
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством ( ст. 1 КУпАП).
Відповідно до приписів ст. 2 КУпАП, законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України. Закони України про адміністративні правопорушення до включення їх у встановленому порядку до цього Кодексу застосовуються безпосередньо.
Положення ст. 7 КУпАП передбачають, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення згідно зі ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно приписів ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, а ч. 2 вище вказаної статті за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Пунктами 7 та 9 Положень про прикордонний режим, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів від 27.07.1998 року за № 1147 встановлено, що громадяни України в`їжджають у прикордонну смугу та контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в їх межах на підставі документів, що посвідчують їх особу. В`їзд і перебування у місцевості, яка знаходиться між державним кордоном і лінією прикордонних інженерних споруджень, громадян України та інших осіб допускається як виняток у порядку, який встановлюється органами МВС України. 
Статтею 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено порядок перетинання державного кордону України, який здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційних вимог, апеляційний суд критично оцінює доводи апеляційної щодо оцінки пояснень ОСОБА_3 та відстані, на якій він побачив ОСОБА_1 від державного кордону, і фактичного місця затримання останнього, оскільки, як вірно встановив суд першої інстанції,  ОСОБА_1   в складі групи осіб біг від лінії державного кордону, тобто він подолав певну відстань.
Також відкидає суд доводи щодо неправильної кваліфікації адміністративного правопорушення вчиненого ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП оскільки це спростовується наявними матеріалами справи, поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Доводи апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення було складено з порушеннями ст.256 КУпАП, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки під час вивчення матеріалів справи таких порушень не встановлено. 
Також безпідставні посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права, оскільки це спростовується підписом останнього в протоколі про адміністративне правопорушення серії СхРУ №110919 від 14.03.2020 року, та в протоколі затримання від 14.03.2020 року, де зазначено що ОСОБА_1 було роз`яснено його права. Зауважень щодо цього вказані протоколи зі сторони ОСОБА_1 не мають.
Враховуючи вище викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було вірно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч.2 ст. 204-1 КУпАП, а саме перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинене групою осіб, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції було надано повну та належну оцінку та прийнято обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 18.03.2020 року у відношенні ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Харківського апеляційного суду В.П. Цілюрик