Номер провадження: 22-ц/813/3116/20 
Номер справи місцевого суду: 496/1058/19
Головуючий у першій інстанції Галич О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Шевченка Олександра Володимировичау справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Галич О.П. 30 серпня 2019року у м. Біляївка Одеської області, -

встановила:

У березні 2019 року ПАТ «КБ «Хрещатик» звернулося до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 1-3).
В обгрунтування позову ПАТ «КБ «Хрещатик» посилалося на те, що 18 січня 2007 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 362, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 300 000,00 гривень, терміном повернення до 17 січня 2010 року. Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в обсязі, обумовленому Кредитним договором, які були отримані останньою. Через неналежне виконання відповідачем умов Кредитного договору, станом на 01 березня 2019 року, загальна заборгованість за договором складала 314 356,95 гривень. 28 березня 2012 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області позовні вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 100 741,48 гривень. Отже, заборгованість яка підлягає стягненню з відповідача, на думку позивача, становить 222 798,60 гривень. 
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30 серпня 2019 року у задоволенні позову ПАТ «КБ «Хрещатик» було відмовлено (а.с. 47-51).
В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «Хрещатик» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 54-56).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Шевченка О.В. підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2007 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та відповідачем був укладений кредитний договір № 362, згідно умов якого Банк надав кредит у сумі 300 000 гривень, терміном повернення до 17 січня 2010 року (а.с. 4-5)
Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, передбачені цим договором, сплатити банку відсотки за користування кредитом і комісії у розмірі та порядку, які передбачені цим договором та повернути Банку суму кредиту в порядку і строки, передбачені цим договором.
Згідно п. 4.1. Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Банку проценти у розмірі 19 % річних.
Відповідно до п. 4.3. Кредитного договору, відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком щомісячно, починаючи з дня виникнення позичкової заборгованості, за фактичний термін користування кредитом з урахуванням суми заборгованості, діючої процентної ставки та фактичної кількості календарних днів у році і сплачується Позичальником не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.
Відповідно до п. 5.3.4. Кредитного договору, у випадку прострочення повернення основної суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом Позичальник повертає Банку основну суму кредиту з урахуванням індексу інфляції, що мав місце у період прострочення, зі сплатою 19 % річних, сплатити прострочені відсотки та пеню за прострочення повернення кредиту та сплати відсотків у розмірах та порядку передбачених цим договором.?
Пунктом 6.2.1 Кредитного договору передбачено, що у випадку прострочки сплати кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати комісії за розгляд та аналіз кредитного проекту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент невиконання зобов`язань, від простроченої суми за кожен день прострочки.
З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем було сплачено кредит частково, і станом на 01 січня 2012 року у неї утворилась заборгованість, а у позивача виникли підстави для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 березня 2012 року позовні вимоги позивача було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 100 741,48 гривень, яка складалась з заборгованості по тілу кредиту, прострочених відсотків, пені за прострочення погашення кредиту, пені за прострочення сплати відсотків та відсотків за користування кредитом.
З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 222 798, 60 гривень, яка складається з заборгованості по процентам, пені, інфляційних витрат та 3% річних.
ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням, у якому просила застосувати строк позовної давності.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.
Зs вказаним позовом позивач звернувся до суду 22 травня 2019 року. Згідно наданого розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 362 від 18 січня 2007 року вбачається, що останній платіж був сплачений відповідачем в 2011 році та, починаючи з 2014 по 2017 роки, було призупинено нарахування відсотків. Тобто, з 2012 року стороною позивача не заявлялося жодних позовних вимог щодо стягнення процентів та пені, строк в межах якого можна було звернутися до суду з вимогою про стягнення пені не дотримано.
Судом першої інстанції вірно вказано у рішенні, що право на нарахування процентів за кредитом, а також право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 2012 року до 2019 року є необґрунтованими.
Проте, зважаючи на те, що з відповідача заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 березня 2012 року були стягнуті кошти, станом на 01 січня 2012 року, вказане рішення скасоване не було і є таким, що набрало законної сили, а саме 09 квітня 2012 року, тому колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після закінчення строку дії договору.
Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом задоволенню не підлягають.
Дійшовши вірних висновків щодо вказаних обставин, судом першої інстанції помилково було відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційнийх витрат.
За змістом положень ст. 526 ЦК, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).
Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.
Отже, за змістом наведеної норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.
Разом із тим, главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).
Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК.
Враховуючи, що позивач звернувся за стягненням інфляційних втрат і річних відсотків за весь період прострочення платежу, тобто з 28 березня 2012 року (день ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості) по 22 травня 2019 року, то колегія суддів доходить до висновку, що задоволенню підлягають вимоги про стягнення інфляційних втрат, нарахованих за період із 22 травня 2016 року по 22 травня 2019 року (тобто, за три роки, що передують зверненню із позовом до суду), та 3 % річних за той же період із 22 травня 2016 року по 22 травня 2019 року. У стягненні 3 % річних та інфляційних втрат за період із 28 березня 2012 року по 22 травня 2016 року року слід відмовити, застосувавши наслідки спливу позовної давності.
При розрахунку вказаних сум, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Як вже вказувалось вище, заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 березня 2012 року позовні вимоги позивача було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 100 741, 48 гривень, яка складалась з заборгованості по тілу кредиту, прострочених відсотків, пені за прострочення погашення кредиту, пені за прострочення сплати відсотків та відсотків за користування кредитом.
Таким чином, 3 % річних та інфляційні втрати повинні нараховуватися на суму основного боргу - 100 741, 48 грн.
Розрахунок
відсотків за користування грошовими коштами
Боргові періоди:
Сума заборгованості	Валюта	Дата початку розрахунку	Дата закінчення розрахунку	
100741, 48	грн.	22.05.2016	22.05.2019	

Дата початку нарахування: 22.05.2016.
Дата закінчення нарахування:22.05.2019.
Відсоткова ставка:3% річних.
Розраховується за формулою:
[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початку	Дата закінчення	Кількість днів	Сума боргу	Відсоткова ставка	Відсотки	
22.05.2016	22.05.2019	1096	100 741.00	3	9 069.90	
Всього:	  	1096	  	  	9 069.90	

Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 22.05.2016 року по 22.05.2019 року складає 9 069.90 грн.
Розрахунок інфляційних збитків
Боргові періоди:
Сума заборгованості	Валюта	Дата початку розрахунку	Дата закінчення розрахунку	
100741, 48	грн.	22.05.2016	22.05.2019	

Розраховується за формулою:
[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період
[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Розрахунок інфляційних збитків.
Місяці прострочення	Індекси інфляції	Сукупний індекс інфляції	Сума боргу	Сума боргу з урахуванням інфляції	Збитки від інфляції	
Червень 2016 - Травень 2019	99.8 99.9 99.7 101.8 102.8 101.8 101.1 101 101.8 100.9 101.3 101.6 100.2 99.9 102 101.2 100.9 101.5 100.9 101.1 100.8 100 100 99.3 100 101.9 101.7 101.4 101 100.5 100.9 101 100.7	135.20	100 741.00	136 201.83	35 460.83	
Всього:	  	  	  	  	35 460.83	

Інфляційні збитки за вказані періоди складають 35 460.83 грн.
Таким чином, стягненню з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» підлягають інфляційни втрати у сумі 35 460.83 грн., нараховані за період із 22 травня 2016 року по 22 травня 2019 року, та 3 % річних у сумі 9 069.90 грн. за період із 22 травня 2016 року по 22 травня 2019 року.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 серпня 2019 рокупідлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.  
Крім того, колегія суддів, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, вирішує питання щодо розподілу судових витрат у справі.
Згідно ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів доходить висновку про необхідність стягнення з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» судові витрати за подання апеляційної скарги пропорційно задоволених вимог в сумі 1 003 гривень.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Шевченка Олександра Володимировича - задовольнити частково.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30 серпня 2019 року- скасувати в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»3 % річних та інфляційнийх витрат
Ухвалити в цій частині пове судове рішення.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» інфляційни втрати у сумі 35 460.83 грн., нараховані за період із 22 травня 2016 року по 22 травня 2019 року, та 3 % річних у сумі 9 069.90 грн. за період із 22 травня 2016 року по 22 травня 2019 року.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» судові витрати пропорційно задоволених вимог у сумі 1 003 гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складений 08 травня 2020 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе