ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 року          м.Дніпро                                                        Справа №  912/3703/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:    Антонік С.Г. (доповідач), 
суддів:  Березкіна О.В., Дармін М.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2020 року (суддя Тимошевська В.В., повний текст складено 17.02.2020р.) у справі № 912/3703/19

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",               01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6        
до Комунального підприємства "Долинське міське комунальне господарство" при Долинській міській раді, 28500, Кіровоградська область, Долинський район, м.Долинська, вул.Нова, буд.80-А

про    стягнення 135  925,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду  з позовною заявою до Комунального підприємства "Долинське міське комунальне господарство" при Долинській міській раді про стягнення  135 925,98 грн., з яких: 87 336,94 грн. пені, 12 476,66 грн. 3% річних та 36 112,38 грн. інфляційних, з покладенням на відповідача судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору постачання природного газу №1865/1617-БО-18 від 28.10.2016р. в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.
Рішенням господарського суду від 11.02.2020р.  позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Комунального підприємства "Долинське міське комунальне господарство" при Долинській міській раді на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  61 135,86 грн.  пені, 12 476,66 грн.  3%  річних, 35 912,90 грн. інфляційних,  а також 2 035,83 грн. судового збору.
Зменшуючи розмір інфляційних господарський суд, врахувавши останню правову позицію, викладену в постанові Верховного суду від 14.01.2020р. у справі № 924/532/19 зазначив, що позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за зобов`язаннями лютого та березня 2017 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за попередні місяць, тобто "інфляційні" нараховані на "інфляційні". Крім того суд, враховуючи клопотання відповідача, співвідношення розміру заподіяних позивачу збитків та заявлених до стягнення сум, а також інтереси обох сторін, дійшов висновку про зменшення розміру пені на 30 %.
Не погодившись з рішенням суду, АТ "НАК "Нафтогаз України"  звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що розрахунок інфляційних, здійснений судом, не відповідає рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладеній в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р та висновкам Верховного Суду у справах № 905/600/18 від 05.07.2019р. (постанова об?єднаної палати), № 905/306/18, № 908/1928/18, № 904/4565/18, № 904/4083/18, № 904/10242/17, № 913/63/18.
          Господарський суд зменшення розміру пені обґрунтував несвоєчасним розрахунком контрагентів. Однак судом при розгляді питання про зменшення неустойки не досліджено майнові інтереси сторін. Судом не враховано особливості діяльності позивача як підприємства великої соціальної важливості, несвоєчасна оплата контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків з постачання природного газу, погіршує фінансове становище та впливає на якість та своєчасність надання послуг останнім.
Просить апеляційний суд рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні інфляційних в сумі 199,48 грн. та пені в сумі 26  201,08грн. та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до ч. 13  ст. 8 Господарського процесуального кодексу України  розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
          Відповідно до ч. 5  ст. 252 ГПК України  суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
          Згідно   з ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
                  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
                 Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
                    Колегія суддів, дослідивши матеріали справи в межах доводів і вимог апеляційної скаргивважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 28.10.2016р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Комунальним підприємством "Долинське міське комунальне господарство" при Долинській міській раді (Споживач) укладено договір постачання природного газу № 1865/1617-БО-18 (далі - Договір) (а.с. 22-30), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
За умовами п. 1.2. Договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
Відповідно до п. 2.1. Договору,  постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2016 по 31 березня 2017 (включно) природний газ обсягом до 1031 тис куб. метрів, у тому числі за місяцями (тис.куб.м.), згідно наведеної у п. 2.1.  Договору таблиці.
Згідно з п. 3.1. Договору, постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПГС в газотранспортну систему.
Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Відповідно до п. 4.1. Договору, кількість природного газу, яка передається споживачу, визначається за показами комерційних вузлів обліку природного газу споживача відповідно до вимог, установлених Кодексом газорозподільних систем, затвердженим  постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2494.
За умовами п. 5.2. Договору, ціна за 1000 куб.м. газу за цим Договором з 01.10.2016 становить 5 916,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20% - 1 183,20 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ - 7 099,20 грн.
Додатковою угодою № 3 від 30.12.2016р. до Договору (а.с. 33) сторонами внесено зміни, зокрема до п. 5.2., а  саме, викладено його у наступній редакції:
"Ціна за 1000 куб.м. газу за цим Договором з 23.12.2016 становить 4 942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. До сплати за 1000 куб. м. природного газу з ПДВ - 5 930,40 грн.".
Пунктом 5.5. Договору передбачено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.
Згідно з умовами п. 6.1. Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
За змістом п. 12.1. Договору, останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 включно(, в а в частині проведення  розрахунків - до їх повного здійснення.
Договір постачання природного газу № 1865/1617-БО-18 від 28.10.2016 та додаткові угоди до нього підписано повноважними представниками сторін та скріплено печатками.
На виконання умов договору позивач протягом періоду з жовтня 2016 по березень 2017 включно поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3 896 244,00 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу:
- від 31.10.2016 на суму 217 164,53 грн;
- від 30.11.2016 на суму 641 547,89 грн;
- від 31.12.2016 на суму 1 098 957,98 грн;
- від 31.01.2017 на суму 894 974,46 грн;
- від 28.02.2017 на суму 682 357,758 грн;
- від 31.03.2017 на суму 361 244,39 грн (а.с. 36-41).
Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень до них.
Відповідач розрахувався за поставлений природний газ з порушенням встановлених договором строків, у зв`язку з чим позивач   нарахував пеню в розмірі 87 336,94 грн., 12 476,66 грн. - 3% річних та 36 112,38 грн. інфляційних, які просив стягнути.
В частині позовних вимог щодо пені та 3% річних, які задоволені в повному обсязі, рішення суду не оскаржується, а оскаржується лише в частині розрахунку судом інфляційних та зменшення пені.
Що стосується розрахунку інфляційних, то як вбачається з матеріалів справи, інфляційні втрати за невчасну сплату заборгованості позивачем нараховані за газ, отриманий у грудні 2016 року за період 01.02.2017р.-15.03.2017р. в сумі 2 842,65 грн.; у січні 2017р. за період 01.03.2017р.-28.04.2017р. - 12 586,31 грн.; у лютому 2017р. за період 01.04.2017р.-10.07.2017р. - 9 782,07 грн.; у березні 2017р. за період 01.05.2017р.-07.09.2017р. - 10 901,35 грн.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Господарський суд правильно зазначив, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.
Разом з тим, господарський суд прийшов до висновку, що позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за зобов`язаннями лютого та березня 2017 з урахуванням встановленого індексу інфляції за попередні місяць, тобто "інфляційні" нараховані на "інфляційні". При цьому судом враховано останню правову позицію, викладену в постанові Верховного суду від 14.01.2020 у справі № 924/532/19, відповідно до якої зазначено:
"29. Враховуючи положення статей  3,  509,  625 ЦК України, за змістом яких передбачається правомірне нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу, а не на інфляційні втрати і 3% річних, нараховані за попередній період, касаційна інстанція відхиляє безпідставне твердження скаржника про те, що під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає не тільки основний борг, а й сума, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.
Наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №916/2889/13, від якої колегія суддів не вбачає підстав відступати".
Таким чином, підлягає встановленню факт чи підлягає індексації в наступному місяці сума, яка складає інфляційні за попередній місяць. Для цього необхідно провести арифметичні розрахунки.
Так, наприклад, розрахуємо інфляційні за період з 01.01.2017р. по 31.122017р. з суми боргу 200  000 грн.
Визначений Державною службою статистики України індекс інфляції за січень 2017р. становив 101,1%, лютий 2017р. – 101%, березень 2017 р. - 101,8 %, квітень 2017р. - 100,9% травень 2017р. - 101,3%, червень 2017р. - 101,6 %, липень 2017р. - 100,2%, серпень 2017р. - 99,9%, вересень 2017р. - 102,0%, жовтень 2017р. - 101,2%, листопад 2017 р. - 100,9%, грудень 2017р. -101,0%. За рік 113,7%.
1. Заборгованість, з урахуванням індексу інфляції за 2017 рік складе: 200  000 х 113,7% / 100 = 227  400 грн., з яких сума інфляційних складає 27  400 грн.
2. Розрахуємо суму боргу помісячно, з індексацією в наступних місяцях  і сум на яку збільшився борг у зв`язку з індексацією за попередній місяць: 200  000 х 101,1 /100 = 202  200 х 101/100 = 204  222 х 101,8% /100 = 207  898 х 100,9% /100 =209  769 х 101,3% / 100 =212  496 х 101,6%  / 100 = 215  896 х100,2% / 100 = 216  328 х 99,9% / 100 = 216  112 х102,0%  = 220  434 х 101,2% / 100 = 223 079 х 100,9%  / 100 = 225  087 х 101,0% /100 = 227  338 грн., з яких інфляційні 27  338 грн.
Різниця між сумою першого розрахунку і другого ( 68 грн.) полягає в тому, що річний індекс інфляції за 2017 рік, який складає 113,6687425% Державною службою статистики округлений до 113,7%. 
3. Розрахуємо суму боргу помісячно без урахування суми індексації на яку збільшився борг в попередньому місяці: 200  000 х101,1 /100 = 202  200 (інфляційні 2  200); 200  000 х101 /100 = 202  000 (2  000); 200  000 х101,8 /100 =203  600 (3  600) ; 200  000 х100,9 /100 = 201  800 (1  800); 200  000 х101,3 /100 = 202  600 (2  600); 200  000 х101,6 /100 = 203  200 (3  200); 200  000 х100,2 /100 = 200  400 (400); 200  000 х 99,9 /100 = 199  800 (-200); 200  000 х102 /100 = 204  000 (4  000); 200  000 х101,2 /100 = 202  400 (2  400); 200  000 х100,9 /100 = 201  800 (1  800); 200  000 х101 /100 = 202  000 ( 2  000) грн.
Склавши суму інфляційних, отримуємо : 2200 + 2000 + 3600 + 1800 + 2600 + 3200 + 400 – 200 + 4000 + 2400 + 1800 + 2000 = 25  800 грн.
З аналізу наведених розрахунків випливає, що сумі інфляційних розрахованих за рік (1 розрахунок) відповідає сума розрахована щомісячно з індексацією суми індексації за попередній місяць на індекс інфляції наступного місяця (2 розрахунок) і не відповідає при нарахуванні індексу інфляції лише на основний борг без врахування суми індексації за попередній період (3 розрахунок). 
З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що розрахунок інфляційних позивачем виконано правильно і неправильно господарським судом. Тому апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню. 
Що стосується зменшення пені.
Відповідно до ч.1  ст.216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин  несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників  господарських санкцій  на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
          Згідно з  статтею 233 Господарського кодексу України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
          Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
          Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3  статті 551 Цивільного кодексу України.
          Зміст зазначених норм свідчить, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
          Водночас, колегія суддів зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в  рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7-рп/2013.
          Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
          Також слід зазначити, що законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно із вимогами  статті 86 Господарського процесуального кодексу України  за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відзиві на позов відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій   на   90%. В обґрунтування клопотання посилається на скрутне фінансове становище та на несвоєчасну сплату населенням та організаціями заборгованості за спожиту енергію, а також на те, що ним повністю оплачено вартість поставленого газу. Зазначено про відсутність вини підприємства в несвоєчасному розрахунку.
На підтвердження наведених доводів надано довідки №1986/01-08 від 28.12.2019 та № 1987/01-08 від 28.12.2018 про наявність дебіторської та кредиторської заборгованості (а.с. 182-183). 
При вирішенні даного питання господарським судом були враховані заперечення позивача,  а саме, що відповідно консолідованого звіту про фінансовий стан позивача, станом на 01.10.2019 торгова дебіторська заборгованість (за основним видом діяльності підприємства є продаж газу) перед позивачем з боку Споживачів становила 44,438 млрд грн має тенденцію до зростання. Станом на 30.09.2019 - розмір короткострокових позик складає 34,466 млрд грн,  довгострокових - 24,321 млрд грн, всього 60,787 млрд грн (дана інформація є публічно-доступною, копія звіту надається а.с. 192-193). Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020.
Разом з цим, суд врахував, що Комунальне підприємство "Долинське міське комунальне господарство" є залежним від своєчасності та періодичності розрахунків споживачами послуг. Розрахунок позивача перед АТ "НАК "Нафтогаз України" залежить не лише від відповідача, а і від виконання зобов`язань з боку споживачів послуг боржника, а також наявністю категорії населення у місті Долинську, які користуються пільгами та субсидіями (дитячі садки, школи, лікарні та інші бюджетні установи). 
Закупівля газу здійснювалась виключно для подальшої реалізації бюджетним установам/організаціям.
Зобов`язання з оплати вартості поставленого за Договором газу повністю виконано відповідачем.
Періоди прострочення відповідачем взятих на себе за Договором зобов`язань незначні.
Окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує також проценти річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.
Оцінивши в сукупності доводи позивача та відповідача, а також обставини розрахунку і періоди прострочення, господарський суд дійшов висновку про можливе зменшення пені на 30%.
Колегія суддів погоджується з таким висновком господарського суду.
Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом при розгляді питання про зменшення неустойки майнового стану сторін, особливості діяльності позивача як підприємства великої соціальної важливості не відповідають дійсності, оскільки враховані судом. 
З урахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнення інфляційних. 

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 269, 270, 275, 276,    
281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково. 
Рішення  господарського суду Кіровоградської області від 11.02.2020 року справі № 912/3703/19 змінити в частині стягнення інфляційних, стягнувши з  Комунального підприємства "Долинське міське комунальне господарство" при Долинській міській раді на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  36  112,38 грн. інфляційних.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Комунального підприємства "Долинське міське комунальне господарство" при Долинській міській раді на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  21,77 грн. витрат з судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та  може бути оскаржена до Верховного Суду з підстав, передбачених ст. 287 ГПК України протягом 20 днів з моменту складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя                                                                   С.Г. Антонік
                                                                                                                                                                                                                                                                        
Суддя                                                                                                                                            О.В. Березкіна

Суддя                                                                                                М.О.Дармін