ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

21 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 386/1015/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Управління патрульної поліції  в Одеській області Депатаменту патрульної поліції 
на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року (суддя Бондаренко А.А.) у справі №386/1015/19 за позовом ОСОБА_1 до  інспектора 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Бахтіна А.І., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління патрульної поліції  в Одеській області Депатаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,- 

                                                        ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову серії ЕАК № 1619539 від 13.10.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП. Відповідно до оскаржуваної постанови позивач 13.10.2019 року о 14 год. 17 хв. в с.Знам`янка М05, керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 , їхав зі швидкістю 109 км./год при встановлених обмеженнях швидкості руху 50 км./год. (знак 3.29), чим вчинив порушення вимог п.12.9.б правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.122 КУпАП.
Позивач вважав, що притягнення його до адміністративної відповідальності є безпідставним, а оскаржувана постанова є незаконною, винесеною з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню. На обґрунтування позову позивач вказав, що як доказ вчинення правопорушення відповідачем йому був представлений відеозапис, на якому видно як автомобіль під його керуванням рухався поряд з двом іншими. При цьому не зрозуміло який з вказаних автомобілів рухався з перевищенням швидкості. Разом з цим позивач зазначав, що він не перевищував швидкості. Зазначав також те, що прилад, яким замірялась швидкість був не опломбований. Крім того, незаконність оскаржуваної постанови позивач обґрунтовує тим, що під час провадження у справі про адміністративне правопорушення відповідачем йому не було дано можливості скористатись юридичною допомогою адвоката та надати письмові пояснення.
Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.
За наслідками розгляду справи судом зроблені такі висновки.
Так суд першої інстанції не погодився з аргументами позивача відносно того, що швидкість руху транспортного засобу вимірювалася приладом, який був в неналежному технічному стані. Не погодився суд першої інстанції і з аргументами позивача про те, що інспектор патрульної служби був зобов`язаний скласти протокол про адміністративне правопорушення та розглянути справу не на місці скоєння адміністративного правопорушення. З приводу таких аргументів позивача суд зазначив те, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000523, яким зафіксована швидкість руху транспортного засобу під керуванням позивача, відповідав встановленим законодавством вимогам та був придатним до застосування. Також суд вказав на те, що поліцейський мав законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача, розгляду справи на місці вчинення правопорушення, ним дотримана процедура розгляду справи.
В той же час, задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова не містить належного опису місця вчинення правопорушення, оскільки вказівка лише на те, що правопорушення вчинене в с.Знам`янка на автодорозі М 05 є явно недостатнім без зазначення місця на вказаній автодорозі, позначеного конкретніше, ніж межі населеного пункту. З цих підстав суд вказав на те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст..283 КУпАП, що і стало підставою для її скасування.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції  в Одеській області Депатаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Скаржник вказує на те, що під час винесення оскаржуваного рішення він діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєння позивачем ПДР, обгрунтовано виніс постанову про притягнення останнього до адміністративної відповідальності. Зазначає, що факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення підтверджується належними доказами, а саме роздруківкою файлу з лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCam, який було надано суду першої інстанції та в якому зазначено, зокрема, географічні координати місця скоєння позивачем адміністративного правопорушення. Місце скоєння адміністративного правопорушення відображено і в оскаржуваній постанові, а саме зазначено те, що позивач перевищив встановленому швидкість в с.Знам`янка на автодорозі М 05. З цих підстав скаржник вказує на те, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст..283 КУпАП.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, знову посилаючись на те, що у спірному випадку патрульний інспектор був зобов`язаний скласти протокол про адміністративне правопорушення, який разом із доказами мав бути направлений у відповідний підрозділ МВС для розгляду. Також зазначає те, що зміст постанови, в частині доказів про вчинення адміністративного правопорушення, суперечить її назві.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 13.10.2019 інспектором 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Бахтіним А.І. було винесено постанову серії Серії ЕАК № 1619539 від 13.10.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3. Відповідно до постанови ОСОБА_1 13.10.2019 року о 14 год. 17 хв. в с.Знам`янка на автодорозі М05 керував автомобілем Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 109 км./год при встановлених обмеженнях швидкості руху 50 км./год. (знак 3.29), чим вчинив порушення вимог п.12.9.б правил дорожнього руху. 
Відповідно до вказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову з огляду на таке. 
Так, як зазначено вище, за наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновків про те, що відповідач мав законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача, розгляду справи на місці вчинення правопорушення та ним дотримана процедура розгляду справи. При цьому швидкість руху транспортного засобу встановлена технічним засобом TruCAM LTI 20/20 № ТС000523, який відповідав встановленим законодавством вимогам та був придатним до застосування.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, хоча і не оскаржує рішення суду, але наводить свою позицію щодо неможливості розгляду справи без складення протоколу та розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення.
З приводу такої позиції позивача суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що в цій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.
Статтею 258 КУпАП визначено перелік правопорушень для фіксації яких не складається протокол, а справи, відносно вказаних правопорушень, розглядаються на місці вчинення правопорушення.
Згідно ч.2    ст.258 КУпАП  протокол не складається    у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції    Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Пунктом 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої    Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853, передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Отже, відповідач правомірно виніс спірну постанову у справі про адміністративне без складання відповідного протоколу.
Аргументи позивача про те, що протокол про адміістратвине правопорушення  має бути складений у випадку, якщо особа оспорює допущене правопорушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, оскільки ч.5 ст.258 КУпАП передбачено, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Тобто вказана норма права містить виключення і такі виключення стосуються, зокрема, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Отже суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги аргументи позивача щодо неможливості розгляду справи без складення протоколу та розгляду справи на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Як зазначено вище, фактично підставою для задоволення позову стали висновки суду першої інстанції щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам ст..283 КАС України, в частині не конкретизації місця вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст..283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити у собі, зокрема, відомості про місце вчинення адміністративного правопорушення.
У спірному випадку в оскаржуваній постанові визначено місце вчинення адміністративного правопорушення як в с.Знам`янка на автодорозі М 05.
Тобто оскаржувана постанова містила у собі відомості про місце скоєння адміністративного правопорушення. Але таке визначення місця вчинення адміністративного правопорушення суд першої інстанції визнав неконкретизованим. За позицією суду першої інстанції відповідач мав би визначити конкретне місце на автодорозі М 05.
Такий підхід суду першої інстанції при наданні оцінки оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає занадто формальним і таким, що не враховує усі надані відповідачем докази. Так суд першої інстанції правильно вказав на те, що конкретизація місця вчинення адміністративного правопорушення необхідна з метою встановлення зони дії дорожніх знаків, вимоги яких, за позицією відповідача, порушив позивач. Але, окрім відомостей щодо місця вчинення адміністративного правопорушення, які визначено в оскаржуваній постанові, відповідачем суду першої інстанції надавалася роздруківка файлу з лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCam, в якому зазначено, зокрема, географічні координати місця скоєння позивачем адміністративного правопорушення. Тобто вказані докази конкретизували місце вчинення адміністративного правопорушення, відомості про яке зазначено в оскаржуваній постанові.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст..283 КУпАП, що і стало підставою для її скасування.
Враховуючи надані суду належні та допустимі докази, які беззаперечно свідчать про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав стверджувати щодо неправомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
З цих підстав суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нової про відмову задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції  в Одеській області Депатаменту патрульної поліції - задовольнити.
Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 25 лютого 2020 року у справі №386/1015/19 - скасувати та прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Постанова  суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.     

Повний текст постанови складено 21.05.2020р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк