ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/241/20                                                      Головуючий у 1-й інстанції:  Заяць О.В.
                                                                                                   Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  27 травня 2020 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                        Василенка Я.М.,
суддів                                                   Кузьменка В.В., Шурка О.І., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                  В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на загальних умовах відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2016, 2017, 2018 роки);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 18.09.2019 призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, із застосуванням показників середньої заробітної плати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, що передують року її звернення з заявою про призначення пенсії за віком, а саме за 2016-2018 роки, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на загальних умовах відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2016, 2017, 2018 роки); зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з 18.09.2019 призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV, із застосуванням показників середньої зарплати працівників зайнятих в галузях економіки України за три останні роки, а саме за 2016-2018 роки, провести перерахунок та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 28.09.2011 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком, яка була призначена відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, в зв`язку із досягненням 55-річного віку.
18.09.2019 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області з заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 із змінами і доповненнями.
При цьому, для обчислення пенсії просила врахувати середню заробітну плату (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, перед зверненням за пенсією, а саме за 2016-2018 роки, що передбачено ст. 40 Закону, та провести виплати цих коштів з урахуванням отриманих сум.
До 18.09.2019 пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV ОСОБА_1 не призначалась.
Листом від 15.10.2019 № 3170/03-21 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовило у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2016, 2017 та 2018 роки, мотивуючи відмову тим, що ОСОБА_1 вже отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, а тому право нарахування пенсії за віком згідно Закону № 1058- IV, з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2016, 2017 та 2018 роки відсутнє. 
Не погоджуючись з вищевказаними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивач звернулась з даним адміністративним позовом до суду першої інстанції.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 звернулась з заявою про призначення пенсії за віком 18.09.2019 вперше, а тому пенсію позивачу слід нараховувати із застосуванням середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески за 2016-2018 роки, починаючи з 18.09.2019, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням середньої заробітної плати в Україні за 2016, 2017 та 2018 роки у ОСОБА_1 відсутнє, оскільки пенсія за віком вже призначена з 28.09.2011. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XIІ на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Частиною третьою ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Виходячи з аналізу вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 вперше було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Зокрема, за Законом України «Про державну службу» позивачу призначалась пенсія в процентному відношенні до відповідних сум заробітної плати без застосування показників середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески.
При цьому, за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач 18.09.2019 звернулась вперше.
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що застосування в спірних правовідносинах норм ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є безпідставним.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.07.2018 у справі № 565/645/17, від 23.10.2018 у справі № 317/4184/16, від 31.05.2019 у справі № 344/7053/17, від 17.01.2020 у справі № 591/5266/16-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, застосування при розрахунку ОСОБА_1 пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за її заявою від 07.02.2019 показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні за 2014-2016 роки є безпідставним, оскільки такий показник мав бути врахований за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії у 2019 році, тобто за 2016-2018 роки.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до п. 4-7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого п. 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.
Таким чином, переведення (призначення) пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» може бути здійснене в автоматичному порядку, визначеному пунктом 4-7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», коли розмір пенсії, розрахований за нормами цього Закону, є більшим, ніж розмір пенсії, отримуваної за іншим законом. У свою чергу, переведення (призначення) пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» може бути здійснене також і власне за вибором пенсіонера.
Отже, виходячи з аналізу вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії за віком 18.09.2019 вперше, то пенсію останньої слід нараховувати із застосуванням середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески за 2016-2018 роки, починаючи з 18.09.2019, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.
Посилання апелянта на практику апеляційного суду, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до норм КАС України, зокрема ст. 7, рішення суду апеляційної інстанції та наведені в них правові висновки не є джерелами права та не є обов`язковими для врахування судами при вирішенні інших спорів. До того ж, колегія суддів зауважує, що правовідносини у справах, на рішення у яких посилається апелянт, не є аналогічними з правовідносинами у даній справі.
При цьому, аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.02.2020 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                                Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                                            Кузьменко В.В.

                                                                                                                        Шурко О.І.