УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №286/4116/19 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 
на рішення Овруцького районного суду Житомирської області, ухвалене 19 лютого 2020 року суддею Вачко В.І. у м. Овручі, повний текст рішення складено 19 лютого 2020 року,
у справі № 286/4116/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом, у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №б/н від 17.06.2011, просило стягнути з останнього заборгованість станом на 30.09.2019 в сумі 22009,41 грн, з яких: 2708,84 грн – заборгованість за тілом кредиту, 16476,31 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1300 грн - пеня, 500 грн – штраф (фіксована частина), 1024,26 грн – штраф (процентна складова) та судові витрати.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 19 лютого 2020 року позовні вимоги Банку задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2708,84 грн заборгованості за договором № б/н від 17.06.2011. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення процентів, пені та штрафу, ухвалити в цій частині нове – про задоволення позову, а в іншій частині – залишити без змін.
На його думку, судом не враховано, що у даному випадку кредитний договір було укладено шляхом оформлення і підписання з позичальником анкети-заяви і довідки про умови кредитування, у якій визначені розмір та порядок нарахування процентів, штрафів та пені. Відповідач, підписуючи заяву і довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Договір у встановленому законом порядку не оспорював. Звільнення боржника від сплати процентів за кредитним договором призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить шкоду усім споживачам банківських послуг, порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Із матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі якої отримав кредит у сумі 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за договором від 17 червня 2011 року станом на 30 вересня 2019 року складає 22009,41 грн, з яких: 2708,84 грн – заборгованість за тілом кредиту, 16476,31 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом, 1300 грн - пеня, 500 грн – штраф (фіксована частина), 1024,26грн – штраф (процентна складова).
Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитом та неустойки, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні договору Банком не дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він здійснений при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, до позовної заяви Банком надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником 17 червня 2011 року. Вказана довідка містить домовленість сторін про: тип кредитної карти «Універсальна» «до 55 днів пільгового періоду»; базову процентну ставку за користування кредитом – 2,5 % на місяць на залишок заборгованості; розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; розмір штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів  у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості, розмір та порядок нарахування пені (а.с. 10). 
Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначені обставини не врахував, помилково застосував правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №342/180/17, яка висловлена за обставин не тотожних обставинам даної справи, у зв`язку із чим дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитом та неустойки. 
Отже, враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного й повного повернення тіла кредиту та сплати процентів, унаслідок чого виникла заборгованість, рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про часткове задоволення позову, стягнення з відповідача на користь Банку 5403,96 грн процентів за користування кредитом (сума розрахована відповідно до умов кредитного договору) та 905,64 грн штрафу за порушення строків платежів (фіксована частина 500 грн та процентна складова 405,64 грн) із розрахунку 500 грн + (( 2708,84+5403,96)х5%).
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягає стягненню 1376,39 грн понесених судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог у оскаржуваній частині (550,55 грн судового збору за подання позову до суду та 825,84 грн – судового збору за подання апеляційної скарги при задоволенні вимог на 28,66 %).
Підстави для задоволення апеляційної скарги у частині стягнення пені за порушення позичальником строку погашення грошових зобов`язань відсутні, оскільки це суперечитиме ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільної відповідальності. 
Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у частині, яка переглядалась судом апеляційної інстанції, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 19 лютого 2020 року  у частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом і штрафу скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства  комерційний банк  «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1-д, код ЄДРПОУ 14360570) проценти за користування кредитом в сумі 5403,96 грн, штраф в сумі 905,64грн та судові витрати в сумі 1376,39 грн.
Позов в частині стягнення пені залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 15 травня 2020 року.