ПОСТАНОВА
Іменем України

16 червня 2020 року 
Київ
справа №500/2820/18
адміністративне провадження №К/9901/17865/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №500/2820/18
за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотун Ігора Володимировича за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито 
за касаційною скаргою  фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Обрізко І.М., суддів: Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,)

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна Ігоря Володимировича, в якому просив:
1.1.          визнати протиправними дії державного кадастрового реєстратора Відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна Ігора Володимировича щодо невнесення відомостей до Державного земельного кадастру;
1.2. скасувати рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №РВ-6100313342018 від 28 листопада 2018 року та №РВ-6100320902018 від 12 грудня 2018 року і зобов`язати повторно розглянути заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.
2. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ФОП ОСОБА_1 на підставі укладених договорів з ОСОБА_3 (договір №12 від 22.05.2018р.) і ОСОБА_4 (договір №18 від 21.09.2018р.) було виготовлено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та через Електронні сервіси Держгеокадастру 20.11.2018 р. і 02.12.2018 р. подано на державну реєстрацію земельних ділянок. 
Однак, рішеннями кадастрового реєстратора Відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна Ігоря Володимировича №РВ-6100313342018 від 28 листопада 2018 року та №РВ-6100320902018 від 12 грудня 2018 року відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: «У відповідності до ст.22 Закону України «Про державний земельний кадастр», документи, які є підставою для внесення відомостей до ДЗК мають відповідати законодавству. 1. Не враховано приписи ст.50 Закону України «Про землеустрій» - відсутній акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); подання заявником документів не в повному обсязі.».
Позивач зазначає, що вказані рішення є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства України, а тому підлягають скасуванню.
Короткий зміст рішення суду І інстанції
3. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року позов задоволено.
Визнано дії державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна Ігоря Володимировича щодо невнесення відомостей до Державного земельного кадастру протиправними.
Рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру №РВ-6100313342018 від 28 листопада 2018 року та №РВ-6100320902018 від 12 грудня 2018 року скасовано.
Зобов`язано державного кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна Ігоря Володимировича повторно розглянути заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.
4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що посилання державного реєстратора на невідповідність електронного документа встановленим вимогам, зокрема відсутність актів приймання-передачі межових знаків на зберігання, є безпідставними та не відповідають вимогам чинного законодавства України. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року скасовано рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2019 року та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
6. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що Державний кадастровий реєстратор відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотун І.В. діяв відповідно до зазначених вимог чинного законодавства та підставно прийняв рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-6100313342018 від 28.11.2018 і №РВ-6100320902018 від 12.12.2018.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити у силі рішення суду першої інстанції.
8. Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року № 1051 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складання документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього ж Порядку. Таким чином доводи відповідача є помилковими, оскільки до Державної реєстрації земельної ділянки, вона є не сформована і перебуває в стадії формування.
Касатор зазначає, що складання акту приймання-передачі межових знаків на зберігання до державної реєстрації земельної ділянки і прийняття рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок не є можливим, оскільки суперечить пункту 107 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року № 1051, пункту 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року №376.
9. Верховний Суд ухвалою від 15 серпня 2019 року відкрив провадження у справі за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року.
10. Відповідач та третя особа надали відзиви на касаційну скаргу, в яких просили залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ
11.  Відповідно до укладених договорів на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з ОСОБА_3 (договір №12 від 22.05.2018) і ОСОБА_4 (договір №18 від 21.09.2018), фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було виготовлено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та через Електронні сервіси Держгеокадастру 20 листопада 2018 року і 02 грудня 2018 року подано на державну реєстрацію земельних ділянок.
12. За результатами розгляду поданих документів рішеннями кадастрового реєстратора відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуна І.В. №РВ-6100313342018 від 28 листопада 2018 року та №РВ-6100320902018 від 12 грудня 2018 року відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, установленим Законом України «Про державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру. А саме: не враховано приписи ст.50 Закону України «Про землеустрій» - відсутній акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); подання заявником документів не в повному обсязі.
13. Зокрема, відповідачем у спірних рішеннях рекомендовано: «Доповнити склад документації актом приймання-передачі межових знаків на зберігання як обов`язкової складової проекту землеустрою (ст.50 Закону України «Про землеустрій»)».

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
14. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
15. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
16. 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
17. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
18. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
19. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла наступних висновків. 
20. Організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру регулюються Законом України «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон №3613) постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, якою затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок № 1051).
21. Відповідно до ч.2, 4 ст.9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.
22. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій - частина 6 зазначеної статті.
Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа - частина 4 статті 24 Закону №3613.
23. Відповідно до пункту 111 Порядку № 1051, державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:
1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку;
2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.
За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:
- здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:
- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;
- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);
- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;
- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;
- приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:
- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;
- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;
- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;
- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.
24. Згідно п.15 Порядку №1051, документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, подається Державному кадастровому реєстраторові, що здійснює внесення таких відомостей у паперовій або електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій» та у формі електронного документа відповідно до вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр».
Частиною четвертою - шостою статті 186-1 Земельного кодексу України, встановлено, що розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.
Частиною першою та третьою статті 50 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.
Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають:
завдання на розроблення проекту землеустрою;
пояснювальну записку;
копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності);
рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом);
письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду;
довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями;
матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки);
відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);
копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці;
розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом);
розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом);
акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки);
акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки);
перелік обмежень у використанні земельних ділянок;
викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки);
кадастровий план земельної ділянки;
матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки);
матеріали погодження проекту землеустрою.
25. Зі змісту вказаних норм вбачається, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, включають акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки).
Апеляційним судом встановлено, що за результатами перевірки поданих проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства в с.Цеценівка на території Цеценівської сільської ради та ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в с.Стіжок Шумського району Тернопільської області, розроблених ФОП ОСОБА_1 , державним кадастровим реєстратором відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотуном І .В. виявлено їх невідповідність вимогам статті 50 Закону України «Про землеустрій». Зокрема, враховуючи, що даною документацією із землеустрою здійснюється формування земельної ділянки, вона повинна містити акт приймання-передачі межових знаків на зберігання. У даних проектах землеустрою згаданий акт відсутній.
26. Відповідно до частини першої, другої статті 198 Земельного кодексу України, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.
Кадастрова зйомка включає:
а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки;
б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами;
в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості;
г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі;
ґ) виготовлення кадастрового плану.
27. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що саме на етапі визначення меж земельної ділянки передбачено її погодження з суміжними власниками та землекористувачами.
28. Пунктом 3.12 Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, визначений додатком 2 до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженого наказом Держкомзему від 18.05.2010 №376, передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі  (на  місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. 
Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за  відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.
29. Таким чином, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, тільки на етапі здійснення кадастрової зйомки відбувається погодження меж новосформованої земельної ділянки із власниками/користувачами суміжних земельних ділянок.
30. З урахуванням вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 , межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації.
31. Апеляційний суд встановив, що ФОП ОСОБА_1 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, тобто здійснюється формування нових земельних ділянок.
32.          Отже, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність чи користування, оскільки формується нова земельна ділянка. При чому, попередні земельні ділянки також не були погоджені із суміжними землекористувачами.
33. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28 серпня 2018 (справа №806/5280/15) та від 28 березня 2019 (справа №911/510/18).
34. З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов обґрунтованого  висновку, що Державний кадастровий реєстратор відділу у Шумському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області Золотун І.В. діяв відповідно до зазначених вимог чинного законодавства та підставно прийняв рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру № РВ-6100313342018 від 28.11.2018 і №РВ-6100320902018 від 12.12.2018.
35. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
36. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
37. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
38. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2019 року по справі №500/2820/18 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                   Т.Г.Стрелець          
Судді                                                                       С.Г. Стеценко
                                                                      Л.В. Тацій